Справа № 520/31545/23
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 березня 2024 року № 520/31545/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 ) до Харківського міського голови Терехова Ігора Олександровича (майдан Конституції, буд.7,м. Харків,61003), Харківської міської ради (майдан Конституції, буд.7,м. Харків,61003), третя особа: заступник Харківського міського голови з питань цифрової трансформації Кузьмін Сергій Сергійович (майдан Конституції, буд.7,м. Харків,61003) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулися позивачі, ОСОБА_1 ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Харківського міського голови Терехова Ігора Олександровича, Харківської міської ради, третя особа: заступник Харківського міського голови з питань цифрової трансформації Кузьмін Сергій Сергійович, в якому, з урахуванням уточнень, просять суд:

- визнати повністю незаконним розпорядження Харківського міського голови Терехова Ігора Олександровича від 06 жовтня 2023 № 291 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень на посаді» та скасувати повністю розпорядження Харківського міського голови Терехова Ігора Олександровича від 06 жовтня 2023 № 291 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень на посаді» відносно ОСОБА_1 - директора Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради та ОСОБА_2 - начальника Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що розпорядженням Харківського міського голови Терехова Ігора Олександровича від 06 жовтня 2023 № 291 Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень на посаді відносно них призначено службове розслідування з відстороненням від посад. Підставою для призначення службового розслідування слугувала службова записка заступника міського голови з питань цифрової трансформації. На численні звернення позивачів до відповідача з вимогою надати належним чином засвідчену копію вказаної службової записки відповідей не отримали. Зазначив, що відповідно до пункту 1 Порядку № 950 визначальними умовами для призначення службового розслідування відносно даної категорії осіб є, по-перше, невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, по-друге, наслідки, у вигляді людських жертв або заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян. Жодних відомостей про те, чи були зі сторони позивачів порушення які спричинили наслідки у вигляді людських жертв або заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян, службова записка заступника міського голови з питань цифрової трансформації ОСОБА_3 , можливо не містить або її навіть і не існує і взагалі наявний факт фальсифікації документів та складання їх «задніми» числами. Враховуючи, відсутність будь-яких належних та допустимих доказів виявлення порушень законодавства з боку позивачів, які стали підставою для призначення службового розслідування відносно них, вважають безпідставним призначення службового розслідування, у розумінні пункту 1 Порядку № 950. Саме лише посилання в розпорядженні на службову записку та можливе у майбутньому складеній «задніми» числами службової записки з посиланням на неналежне виконання позивачами їх посадових обов`язків, без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного розпорядження. В зв`язку з чим вважають, що підстави для проведення службового розслідування є незаконними та наявна фальсифікація з боку заступника міського голови з питань цифрової трансформації ОСОБА_3 та інших посадових осіб Харківської міської ради. В зв`язку з чим спірне розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідач, Харківська міська рада, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Третя особа, заступник Харківського міського голови з питань цифрової трансформації Кузьмін Сергій Сергійович, надав пояснення по справі, в яких зазначив, що розпорядження прийнято на підставі, у межах та у спосіб, що визначений законодавством України.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 займає у Харківській міській раді посаду директора Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради.

ОСОБА_2 займає у Харківській міській раді посаду начальника Інспекції державного архітектурно будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради.

05.10.2023р. міському голові надійшла службова записка заступника міського голови з питань трансформації Кузміна С.С. про встановлені ним факти які можуть вказувати про порушення законодавства директором Департаменту ОСОБА_1 та начальником інспекції державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту Мамаєвою О.В. та іншими посадовими особами Департаменту. Копія вказаної службової записки наявна в матеріалах справи.

Розпорядженням міського голови від 06.10.2023 № 291 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень на посаді» (далі Розпорядження) вирішено провести службове розслідування, предметом якого є додержання вимог чинного законодавства посадовими особами Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради.

Підставою для проведення службового розслідування слугувала вказана службова записка заступника міського голови з питань цифрової трансформації Кузьміна С.С.

Пунктами 2-4 Розпорядження утворено комісію з проведення службового розслідування. Визначено термін проведення службового розслідування у період з 09.10.2023 по 07.12.2023 включно та за результатами проведеної роботи зобов`язано комісію надати міському голові акт службового розслідування. Відсторонено на час проведення службового розслідування з 09.10.2023 по 07.12.2023 включно ОСОБА_1 директора Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради та ОСОБА_2 начальника Інспекції державного міської ради від здійснення повноважень на посаді на строк його проведення.

Пунктом 6 Розпорядження доручено заступнику міського голови з питань цифрової трансформації Кузьміну С.С. довести розпорядження про відсторонення від здійснення повноважень до відома ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачі вважаючи вказане розпорядження протиправним звернулись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади на органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Відповідно до пункту 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 21 Закону України «Про культуру».

Згідно з пунктами 19, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів. Видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Відповідно до ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування, який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Пунктом 2 Порядку визначено, що відповідно до цього Порядку може бути проведено службове розслідування в разі:

невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства;

внесення подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконанню вимог Закону в інший спосіб;

вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.

Відповідно до пункту 4 Порядку рішення про проведення службового розслідування приймає орган (посадова особа) (далі - суб`єкт призначення), якому (якій) відповідно до законодавства надано повноваження призначати на посаду та звільняти з посади особу, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, або керівник органу, підприємства, установи, організації, в якому (яких) виявлено порушення (далі - керівник органу).

Рішенням про проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени такої комісії, предмет, дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (п. 5 Порядку).

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи місцевого самоврядування.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначаються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 Закону № 2493-ІІІ).

Одним з основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у статті 4 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», є підконтрольність, підзвітність, персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.

До основних обов`язків посадових осіб місцевого самоврядування, визначених статтею 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», включено, зокрема, такі, як додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що підставою для ініціювання службового розслідування стосовно посадових осіб місцевого самоврядування може бути, окрім іншого, дані про невиконання чи неналежне виконання обов`язків, службове розслідування може проводитися з метою з`ясування причин та умов, що сприяли порушенню, та встановлення ступеня вини працівників.

Відповідно до пункту 6 Порядку службове розслідування проводиться із відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймає відповідно суб`єкт призначення або керівник органу.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.

Так, відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тобто працівник не звільнений з роботи, а лише тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що відсторонення не має на меті покарання працівника, це особливий тимчасовий захід, що має попереджувальний характер. Воно триває або до встановлення юридичного факту, зазначеного в законі, або до припинення обставин, що призвели до відсторонення, або до вирішення питання про подальшу долю відстороненого працівника.

Отже, за суттю відсторонення від роботи є попереджувальним заходом, який застосовується роботодавцем для запобігання настанню негативних наслідків.

За змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 це по «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоб претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини»; «Берден»; «Тенасе проти Молдови»).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Під час вирішення спору суду необхідно пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі, наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Кожна особа, права та свободи якої порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Тобто, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Суд зазначає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, стосуються розгляду питання правомірності розпорядження міського голови про проведення службового розслідувань.

Спірне розпорядження видано на підставі, у межах та у спосіб, що визначений законодавством України.

Разом з тим, сам факт проведення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивачів та не створює для них будь-яких негативних наслідків.

Суд звертає увагу, що оскаржуваним розпорядженням оцінка дій позивачів по суті не надавалася, позивачі не притягувалися до відповідальності тощо, воно є проміжними та не створює для позивачів юридичних наслідків. Метою проведення службового розслідування є визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку.

При цьому, на момент подання позовної заяви, оскаржуваним розпорядженням трудові відносини позивачів не припинялися.

Оскарження розпорядження жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивачів, оскільки відсутні обставини порушення її прав у межах спірних правовідносин.

Крім того, згідно з пунктом 15 Порядку проведення службового розслідування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950, у судовому порядку може бути оскаржено саме рішення за результатами службового, а не рішення про його проведення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20, від 28.04.2022 у справі № 240/10485/19.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження міського голови видане на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом та Порядком, а відсторонення позивачів на час службового розслідування є правомірним.

Враховуючи вище встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено протиправність розпорядження Харківського міського голови від 06.10.2023 № 291 Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень на посаді, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.