Справа № 280/419/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 березня 2024 року Справа № 280/419/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

15 січня 2024 року позивачем подано до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівської області від 09.01.2024 № 41 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.01.2024, зарахувавши до загального стажу роботи всіх періодів трудової діяльності визначених трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 , зокрема періодів з 07.09.1986 по 07.10.1986 та 27.06.1999 по 12.04.1999 з урахуванням заробітної плати згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_3 (стор. 18-21) у відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обравши найвигідніші 60 місяців заробітку за період з 1988 рік по 2000 рік з метою збільшення пенсії, та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 03.01.2024.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач з 26.09.2023 набув право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний стаж роботи складає 40 років 3 місяці 28 днів, що відображається в електронному кабінеті Пенсійного фонду України. 03 січня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (в електронному Пенсійному фонді) із заявою про призначення пенсії за віком з дати звернення - 03.01.2024. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №41 від 09.01.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 07.09.1986 по 07.10.1986 та 27.06.1988 по 15.02.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки записи про встановлений мінімум трудової участі в господарстві та фактично відпрацьовані трудодні оформлені неналежним чином. Також відповідач послався на те, що на титульній сторінці зазначена не повна дата народження. Із рішенням відповідача позивач не згоден, вважає його протиправним у зв`язку із чим звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалами суду від 17.01.2024 задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору і відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 01.02.2024 надано суду відзив на позовну заяву, в якому Відповідач 1 зазначає, що за принципом екстериторіальності документи позивача щодо призначення пенсії за віком, подані 03.01.2024, розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №41 від 09.01.2024. При аналізі поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 : у колгоспі імені Горького з 07.09.1986 по 07.10.1986 (записи № 1-2), у колгоспі "Україна" з 27.06.1988 по 15.02.1999 (записи № 3-4), оскільки записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані трудодні у колгоспі оформлені неналежним чином, що є порушенням пунктів 2, 5-6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 "Про трудові книжки колгоспників". Окрім того, на титульній сторінці трудової книжки зазначено неповну дату народження позивача (зазначено лише рік народження), що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Страховий стаж позивача з 01.01.1999 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Для зарахування вказаних періодів до страхового стажу слід надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів, про відпрацьовані дні та встановлений мінімум з помісячною розбивкою відпрацьованих вихододнів. Щодо позовних вимог про врахування показника середньої заробітної плата (доходу) в Україні за 2024 рік при обчисленні пенсії, такі не підлягають до задоволення, оскільки положеннями ст. 40 Закону № 1058 чітко визначено, що при призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058 її розмір обчислюється, виходячи із середньої заробітної плата (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Відповідач 1 вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком прийнято ним правомірно та просить в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

05 лютого 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на позовну заяву. Відповідач 2 не погоджується з викладеними в позовній заяві вимогами та пояснює, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнанні протиправними та (або) скасовані. Головне управління ПФУ в Запорізькій області не вчиняло протиправних дій чи бездіяльності щодо призначення пенсії позивачу. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.01.2024 звернувся до Головного управління ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VІ. Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 09.01.2024 № 41, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Періоди роботи позивача в колгоспі з 07.09.1986 по 07.10.1986 та 27.06.1988 по 15.02.1999 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 правомірно не зараховано до страхового стажу, оскільки записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформлені не належним чином. Окрім цього, на титульному аркуші зазначена неповна дата народження позивача, що не відповідає вимогам Основних Положень (Зразок трудової книжка колгоспника, розділ ІІ), для чого рекомендовано надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану на підставі первинних документів. Страховий стаж з 01.01.1999 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого, тому період страхового стажу з 01.01.1999 по 12.04.1999 взагалі не може становити предмет спору. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 29 років 03 місяці 26 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком у 60 років. Жодних інших документів для підтвердження вищезазначених періодів роботи, передбачених Порядком № 637, ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії не надано. Відповідач зазначає, що позивач, у разі відсутності документів про стаж роботи з причин, зазначених в абзацах першому та другому пункту 18 Порядку № 637, має можливість згідно зазначених норм права на підтвердження стажу показаннями свідків. Також, відповідач 2 вказує, що підстави для призначення пенсії за віком з дати подачі заяви відсутні, оскільки це суперечить вимогам ст. ст. 26, 44, 45 Закону № 1058 та Порядку № 22-1. ГУ ПФУ в Запорізькій області просить в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Заперечуючи проти доводів відповідачів 09.02.2024 позивачем надано суду відповідь на відзив. Так, позивач вказує, що відповідачем 1 не конкретизовано в чому полягає не належне оформлення записів про встановлення мінімуму трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні. Трудова книжка колгоспника, ОСОБА_1 , серія НОМЕР_3 містить всю необхідну інформацію про періоди роботи у колгоспі ОСОБА_1 , зокрема інформацію про періоди роботи, встановлений мінімум у колгоспі, фактично відпрацьований трудодень, а також отримувану заробітну плату. Єдиною підставою для не врахування до трудового стажу (при його обчисленні) часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин. Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_3 , позивачем виконано встановлений трудовий мінімум кожного року за період з 27.06.1988 по 15.02.1999, і тому не зрозуміло на якій підставі не зараховано даний період і у відповідності до чинного законодавства вважаю такі дії протиправними. Позивач наполягає на задоволення його позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду 27.02.2024 надійшла заява позивача в якій він повідомив про допущення технічної описки в прохальній частині позову. Разом із вказаною заявою позивачем надано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 06.03.2024 заяву позивача про уточнення позовних вимог в адміністративній справі залишено без розгляду.

Частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області 21.02.1998.

03 січня 2024 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.01.2024 за № 41 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Вік заявника 60 років 03 місяці 08 днів. Страховий стаж особи становить 29 років 03 місяці 26 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи в колгоспі з 07.09.1986 по 07.10.1986, з 27.06.1988 по 15.02.1999 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 , оскільки записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформленні не належним чином. Окрім цього, на титульній сторінці зазначена неповна дата народження заявника, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану па підставі первинних документів. Страховий стаж з 01.01.1999 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно пункту 2 статті 24 Закону 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 01.01.2026 по 31.12.2026 включно від 23 до 33 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Згідно поданої заяви та долучених документів, право на пенсійну виплату особа матиме з 26.09.2026. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.

Згідно розрахунку форма РС-право до страхового стажу позивача зараховано періоди: 01.09.1981 26.07.1986 (4 роки 10 місяців 26 днів (навчання у вищих/середніх НЗ)), 14.11.1986 - 24.05.1988 (1 рік 06 місяців 11 днів (військова служба)), 01.01.1999 15.02.1999 (1 місяць 15 днів), 16.02.1999 - 12.04.1999 (1 місяць 27 днів), 13.04.1999 31.01.2000 (9 місяців 19 днів), 01.02.2000 - 02.12.2002 (2 роки 10 місяців 2 дні), 03.12.2002 07.04 .2003 (4 місяці 5 днів), 08.04.2003 31.12.2003 (8 місяців 24 дні), 01.01.2004 31.07.2005 (1 рік 7 місяців), 01.08.2005 30.12.2011 (6 років 5 місяців), 12.01.2012 27.03.2012 (2 місяці 17 днів (безробіття)), 01.07.2012 29.07.2020 (7 років 8 місяців), 01.03.2020 31.05.2020 (3 місяці (ФОП (карантин)), 01.06.2020 28.02.2022 (1 рік 9 місяців). Всього: 29 років 3 місяці 26 днів.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені учасниками справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Тобто, позивач набуде право на призначення пенсії за віком за умови наявності страхового стажу не менше 30 років.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не погоджується з обрахунком відповідачем 1 її страхового стажу, зокрема щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 07.09.1986 по 07.10.1986, з 27.06.1988 по 12.04.1999.

Згідно з трудовою книжкою колгоспника на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 07.10.1986:

07.09.1986 позивач призначено на посаду головного ветеринарного лікаря колгоспу ім. Горького с. Івановичі Червоноармійського району та прийнято в члени даного колгоспу (записи № 1);

07.10.1986 позивача звільнено у зв`язку з відбуттям до лав Радянської армії (запис № 2);

27.06.1988 позивача призначено на посаду головного ветеринарного лікаря колгоспу «Україна» та прийнято в члени даного колгоспу (записи № 2, 3);

15.02.1999 позивача звільнено у зв`язку із переведенням на роботу начальником Куйбишевського підприємства ветеринарної медицини Куйбишевського району Запорізької області (записи № 3,4);

15.02.1999 позивача призначено головним держаним інспектором ветмедицини начальником Куйбишевської районної лікарні ветеринарної медицини (запис № 5);

12.04.1999 позивача звільнено по переводу на посаду заступника начальника агропромислового комплексу з питань ветеринарної медицини Куйбишевської райдержадміністрації;

12.04.1999 позивача призначено на посаду заступника начальника агропромислового комплексу з питань ветеринарної медицини, головного держаного інспектора ветеринарної медицини районної державної адміністрації як такого, що пройшов за конкурсом. Присвоєний 13 ранг державного службовця.

Належність позивачеві трудової книжки серії НОМЕР_5 від 07.10.1986 відповідачами не заперечується.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 07.09.1986 по 07.10.1986 та з 27.06.1988 по 15.02.1999 відповідач 1 посилався на те, що записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформленні не належним чином. Окрім цього, на титульній сторінці зазначена неповна дата народження заявника, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною другою статті 56 цього Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Як вбачається з трудової книжки колгоспника НОМЕР_5 від 07.10.1986, позивач з 07.09.1986 по 07.10.1986 працював у колгоспі ім. Горького, а з 27.06.1988 по 15.02.1999 у колгоспі «Україна» на посаді головного ветеринарного лікаря. У розділі «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника наявні наступні записи про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів:

- за 1986 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік 23 (робота неповний рік), при встановленому мінімумі 250;

- за 1988 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 135, при встановленому мінімумі 125;

- за 1989 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 281, при встановленому мінімумі 280;

- за 1990 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 312, при встановленому мінімумі 280;

- за 1991 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 304, при встановленому мінімумі 280;

- за 1992 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 242, при встановленому мінімумі 280;

- за 1993 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 276, при встановленому мінімумі 270;

- за 1994 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 277, при встановленому мінімумі 260;

- за 1995 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 279, при встановленому мінімумі 270;

- за 1996 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 306, при встановленому мінімумі 270;

- за 1997 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 309, при встановленому мінімумі 270;

- за 1998 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 309, при встановленому мінімумі 270;

- за 1992 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 42, при встановленому мінімумі 270.

Також, у вказаній трудовій книжці колгоспника на сторінках 18-22 містяться записи про суми нарахованих грошових коштів, особові рахунки. Записи завірені підписом голови колгоспу та головного старшого бухгалтера колгоспу, а також печатками підприємства.

Суд критично оціню доводи відповідачів відносно того, що записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформленні не належним чином, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця та неповне зазначення дати народження позивача. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть мати підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Окрім того, суд відзначає, що у справі № 229/3431/16-а (постанова від 12.12.2019) Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів скаржника, оскільки обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховуючи ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Безпідставною є і вимога відповідача 1 про надання уточнюючої довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні.

Суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки колгоспника НОМЕР_5 від 07.10.1986 містять неправдиві або недостовірні відомості, і ця обставина не спростована відповідачем.

Водночас, за 1986 та 1999 роки у трудовій книжці відсутні відомості про поважність не виконання мінімуму за рік, а отже за вказані роки має враховуватися час роботи за фактичною тривалістю.

Окрім того, як встановлено судом відповідачем 1 зараховано до страхового стажу роботи позивача період з 01.01.1999 по 12.04.1999. Подвійного зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача діючим законодавством не передбачено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати до загального стажу роботи всіх періодів трудової діяльності визначених трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 , зокрема періодів з 07.09.1986 по 07.10.1986 та 27.06.1988 по 12.04.1999 відповідач 1 діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Як встановлено в ході судового розгляду справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівської області зазначених вище принципів при прийнятті рішення від 09.01.2024 № 41 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 дотримано не було.

Суд зазначає, що саме лише зазначення про те, що записи про встановлений мінімум трудової участі в господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформлені неналежним чином не є достатньою підставою для відмови у зарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача, оскільки пенсійним органом повинно бути зазначено проте в чому саме полягає неналежне оформлення відповідних записів та яким чином воно впливає на визначення тривалості спірних періодів роботи.

Зважаючи, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дії), то порушене право позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівської області від 09.01.2024 № 41 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

З приводу вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.01.2024, зарахувавши до загального стажу роботи всіх періодів трудової діяльності визначених трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 , зокрема періодів з 07.09.1986 по 07.10.1986 та 27.06.1999 по 12.04.1999 з урахуванням заробітної плати згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_3 (стор. 18-21) у відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обравши найвигідніші 60 місяців заробітку за період з 1988 рік по 2000 рік з метою збільшення пенсії, та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 03.01.2024 суд дійшов наступних висновків.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку, створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на цей час органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплату пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2002 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1. Порядку № 22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2. Порядку № 22-1).

Згідно з п. 4.10. Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.01.2024, зарахувавши до загального стажу роботи всіх періодів трудової діяльності визначених трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 , зокрема періодів з 07.09.1986 по 07.10.1986 та 27.06.1988 по 31.12.1998, з 03.01.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

З приводу зобов`язання виплачувати пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.01.2024, з урахуванням заробітної плати згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_3 (стор. 18-21) у відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обравши найвигідніші 60 місяців заробітку за період з 1988 рік по 2000 рік з метою збільшення пенсії, та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 03.01.2024 суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відповідачем 1 ще не прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, а відповідно між сторонами відсутній спір з цього приводу, а у суду відсутні підстави вважати, що під час прийняття такого рішення відповідачем будуть порушені права позивача в цій частині.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В свою чергу, відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області від 09.01.2024 № 41 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.01.2024, зарахувавши до загального стажу роботи всіх періодів трудової діяльності визначених трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 , зокрема періодів з 07.09.1986 по 07.10.1986 та 27.06.1988 по 31.12.1998, з 03.01.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06 березня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз