Справа № 120/16926/23
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 березня 2024 р. Справа № 120/16926/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичнї особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичнї особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області від 05.09.2023 №000533 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 гривень, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.

У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 14.11.2023 року.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

21.12.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого та зазначив, що за результатами проведення перевірки був складений акт, в якому зафіксовано всі виявлені порушення. Вважає безпідставними твердження позивача про нерегулярний характер перевезень, оскільки таке спростовується здійсненою під час перевірки фотофіксацією автобуса та наявністю пасажирів всередині автомобіля.

29.12.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що 18.08.2023 року ним здійснювалося саме нерегулярне перевезення, а тому, спірна постанова є такою, що прийнята безпідставно, оскільки схема маршруту, розкладу руху, таблиця вартості проїзду повинні бути лише у водіїв автобусів, що здійснюють регулярні перевезення.

12.01.2024 року від відповідача надійшли до суду додаткові пояснення.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.08.2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відділ державного нагляду) на підставі направлення на рейдову перевірку №002407 від 11.08.2023 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 11.08.2023 було проведено перевірку транспортного засобу марки IVECO, номерний знак НОМЕР_1 з питань додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

За результатами такої перевірки складено акт №АР000438 від 18.08.2023. Як вбачається з такого акту під час перевірки виявлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, а також схема та розклад руху для регулярних спеціальних перевезень, таблиці вартості проїзду, чим порушено вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Після проведення перевірки посадові особи Відділу державного нагляду направили позивачу повідомлення про необхідність з`явитися до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області 05 вересня 2023 року для участі у розгляд справи про допущене порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач був присутній під час вказаного розгляду справи, що підтверджується його особистим підписом на повідомленні.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 05.09.2023 року начальником Відділу державного нагляду прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ №000533, якою до позивача було застосовано відповідальність, передбачену абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту, в тому числі щодо діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів, та його відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт регулюються нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон).

Частинами 14, 17, 18 ст. 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Так, п. 2 Порядку передбачено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно п. 4 Порядку рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до п. 15 Порядку, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, в тому числі, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).

Судом встановлено, що за результатами проведеної рейдової перевірки належного позивачу транспортного засобу встановлено допущення ним порушення вимог ст. 39 Закону, а саме: відсутність протоколу повірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, схеми та розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

Так, відповідно до ст. 39 Закону, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Поряд з цим, норми чинного законодавства встановлюють вимоги до документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, в залежності від виду перевезення.

Положення ст. 35 Закону виділяють наступні види послуг з перевезення пасажирів автобусами: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Відповідно до положень ст. 1 Закону, регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

В свою чергу, нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Вказане кореспондується з положеннями Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (далі - Правила).

Згідно п. 45 Правил регулярні спеціальні перевезення організовуються для перевезення працівників підприємств, установ та організацій, учнів, студентів, осіб, які перетинають лінію розмежування у Донецькій та Луганській областях та адміністративний кордон вільної економічної зони "Крим" у Херсонській області без автомобільного транспортного засобу та інших організованих груп пасажирів.

Регулярні спеціальні перевезення здійснюються на підставі договору, згідно з яким автомобільний перевізник надає підприємству, установі та організації, яка виступає замовником послуг, послуги з перевезення організованої групи пасажирів за певним маршрутом і визначеним розкладом руху, протягом передбаченого договором строку (п. 46 Правил).

Відповідно до п. 49 Правил, передній трафарет автобуса повинен містити напис чорною фарбою "Спеціальне перевезення" на контрастному фоні (білому чи жовтому) та офіційне найменування (повне або скорочене) замовника послуг.

В свою чергу нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу (п. 51 Правил).

Згідно п. 60 Правил передній трафарет автобуса містить напис червоною фарбою "Нерегулярне перевезення" на білому фоні.

Як вбачається з наданого відповідачем в якості доказу фото транспортного засобу, що був об`єктом рейдової перевірки, на вітровому склі автобуса міститься табличка "джурин". Тому суд вважає, що позивач здійснював саме регулярні спеціальні перевезення пасажирів.

Окрім того, за наслідком дослідження долученого до матеріалів справи відео фіксації подій, які відбувалися під час здійснення спірної перевірки судом встановлено, що позивач не повідомляв працівникам Укртрансбезпеки, що ним здійснювалося саме нерегулярне перевезення.

З даного відео вбачається, що єдиними аргументами протиправності дій посадових осіб відповідача, на які вказував позивач, було складення акту перевірки без присутності останнього, що ним і зазначено в акті №АР000438 від 18.08.2023 року.

Відповідно до ст. 39 Закону, документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно абз. 4 п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Нормами п. 145 Правил встановлений обов`язок автомобільного перевізник, в тому числі, видавати водіям та іншим працівникам передбачені законом документи. В свою чергу водій автобуса зобов`язаний, серед іншого, мати із собою і пред`являти для перевірки уповноваженим особам передбачені законодавством документи (п. 147 Правил).

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Із матеріалів справи слідує, що згідно актом проведення перевірки №АР000438 від 18.08.2023 року виявлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, а також схеми та розкладу руху для регулярних перевезень та таблиці вартості проїзду, чим порушено вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Нормами ст. 60 Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Так, згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі №803/50/17 зазначив, що діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, відсутність у водія під час перевезення вантажів передбачених документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.

Суд вважає необгрунтованими посилання скаржника на те, що Договір про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах від 18.08.2023 року підтверджує факт здійснення нерегулярних перевезень пасажирів.

При виконанні нерегулярних пасажирських перевезень, тобто перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, водій має пред`явити договір перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень.

Так, із наданого відповідачем в якості доказу фото та відео транспортного засобу, що був об`єктом рейдової перевірки, слідує, що на вітровому склі автобуса міститься табличка «джурин», що, в свою чергу свідчить про здійснення позивачем саме регулярні спеціальні перевезення пасажирів.

При вирішенні даного спору судом також враховано, що на момент проведення перевірки інспектору Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області не надавалось вказаного договору про нерегулярні перевезення пасажирів. Крім того позивач був ознайомлений з актом перевірки, що засвідчив своїм підписом, у графі акту "Пояснення водія про причини порушення" він поставив свій підпис та вказав, що «протокол був складений без моєї присутності, з діями не згоден», однак останній не надав будь яких пояснень про наявність у нього документів на перевезення пасажирів автобусом у нерегулярному сполучені чи заперечень щодо зазначеного в акті перевірки №АР000438 від 18.08.2023 року правопорушення.

Як зазначалося судом, за наслідком огляду відео, долученого до матеріалів справи, не вбачається, що позивач надавав уповноваженим працівникам відповідача вищезазначений договір та/або взагалі зазначав, що ним здійснюється нерегулярне перевезення.

Більше того, позивач був присутній під час розгляд справи про допущене порушення законодавства про автомобільний транспорт, однак, доказів того, що вказаний договір було пред`явлено під час такого розгляду, позивачем також не надано.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 29.01.2020 року по справі № 814/1460/16 вказав, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Позивачем не наведено обґрунтованих доводів проти оскаржуваної постанови, які б доводили неправомірність притягнення його до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу, а саме факту наявності на момент перевірки у водія необхідних документів, на підставі яких виконувалось перевезення пасажирів, та їх пред`явлення на перевірку.

Долучені документи до позову не були надані під час проведеної перевірки транспортних засобів, таким чином викликають сумніви у їх достовірності, їх дійсність на момент здійснення перевірок не може бути встановлена.

Надані до позову матеріали не є юридично значимими документами, оскільки були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в актах, які саме, як вже зазначалося, і є первинними носіями доказової інформації.

Надання їх згодом, а саме під час подачі позовної заяви, жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створюють для цього акту наслідків юридично дефектних документів та не нівелює зафіксованих в акті обставин.

Суд зазначає про відсутність в потребі надавати оцінку іншим аргументам представників сторін, так як судом належним чином надана оцінка основним їх доводам, що є достатнім для ухвалення судового рішення в даній справі та узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях (зокрема, рішення у справі "Суомінеен проти Фінляндії" (№37801/97), рішення у справі "Вагнер та J.M.W.L. проти Люксембургу" (№76240/01) та рішення у справі "Фабрі проти Франції"(№16754/08)).

З огляду на вищенаведені законодавчі норми та встановлені обставини справи суд вважає, що відповідач при прийнятті оскарженого рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Василя Порика, 29, м. Вінниця, Вінницька область, 21021, )

Суддя Чернюк Алла Юріївна