Справа № 560/16366/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/16366/23

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

22 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Ковальчук І.А,

представника позивача - Шостацької Т.В.

представника відповідача - Стефаніва І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області до Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області з наступними позовним вимогами:

- визнати дії Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області при складанні пункту 3 вимоги, оформленої Листом від 28.08.2023 №131904-14/1971-2023 Про усунення виявлених порушень протиправною та незаконною;

- скасувати пункт 3 вимоги (Забезпечити відшкодування (стягнення з контрагентів) на користь ГУ ДСНС України у Хмельницькій області матеріальної шкоди (збитків) на суму 6 027 607, 94 грн., заподіяної внаслідок включення контрагентами прибутку до калькуляцій визначення ціни виробів, відповідно до статей 16, 22, 203, 2015, 2016, 610-625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435 IV (із змінами), в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи та визнання недійсними в судовому порядку окремих умов договорів (державних контрактів), які суперечать підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 335 Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану (в період її дії) Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, оформленої листом від 28.08.2023 № 131904-14/1971- 2023.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 3 вимоги, оформленої листом Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 28.08.2023 №131904-14/1971-2023 "Про усунення виявлених порушень".

Стягнуто на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області судові витрати у розмірі 2684 за рахунок бюджетних асигнувань Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 07 листопада 2023 року, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що станом на момент звернення до суду існують два рішення Кабінету Міністрів України, які врегульовують питання щодо включення прибутку при здійсненні оборонних закупівель по різному, а саме у мирний час постанова від 03.03.2021 №363 та в умовах дії воєнного стану постанова від 11.11.2022 №1275.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги податкового органу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до п. 8.1.2.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на II квартал 2023 та на підставі направлень Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області головним державним аудитором відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Кавкою Т.С., головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Косовським В.Т. проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ГУ ДСНС України у Хмельницькій області за період з 01.01.2021 по 31.03.2023 року.

За результатами проведеної ревізії було сформовано акт ревізії від 16.08.2023 року, №131904-22/5.

Згідно даного акту ревізії, встановлено порушення - а саме: « Ревізією встановлено, що на порушення підпункту 1 пункту 1 Постанови № 355 через включення контрагентами до калькуляцій визначення ціни виробів прибутку, договірна вартість товарів за договорами (державними контрактами) за №24, №25, №26, №27 від 24.08.2022, №30 від 31.08.2022, №33 від 07.09.2022, №36 від 13.09.2022, №50 від 01.11.2022 завищена на суму 5471840,62 грн. (в т.ч. по резервному фонду - 2406643,24 грн.). Крім того, як наслідок включення контрагентами прибутку до калькуляцій визначення ціни виробів, завищено на суму ПДВ на 555767,32 грн. (в т.ч. по резервному фонду - 398204,65 грн.).

Внаслідок вказаного порушення Управлінню завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 6027607,94 грн.».

Головне управління не погоджуючись з таким формулюванням "порушення", підписало акт ревізії з запереченнями.

Позивач не погоджується зі змістом тексту, викладеного в абз.7 ст.14 акту та не вбачає за порушення той факт, що внаслідок вказаного порушення позивачу завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 6027607,94 гривень».

Відповідач, листом від 28.08.2023 №131904-14/1971-2023, відповідно до п. 43 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (зі змінами) надав висновок на заперечення в яких зокрема вказав, що згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про оборонні закупівлі» від 17.07.2020 №808-ІХ рівень прибутку у складі очікуваної вартості встановлюється рішенням Кабінету Міністрів України і не може бути зменшений державним замовником.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону №808-ІХ, при формуванні розрахункової очікуваної вартості в єдиного виконавця державного контракту (договору) з оборонних закупівель під час застосування неконкурентної процедури рівень прибутку у складі очікуваної вартості контракту (договору) для виконавця встановлюється на рівні, не нижчому, ніж рівень прибутку у складі очікуваної вартості виконання контракту (договору), встановлений Кабінетом Міністрів України. Частиною шостою статті 19 Закону №808-IX установлено, що умови та порядок формування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг встановлюються Кабінетом

Порядок формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2021 №309 (далі - Порядок №309).

Згідно п.13 Порядку №309, у складову ціни реалізації товарів (робіт, послуг) оборонного призначення включається: виробнича собівартість товарів, робіт і послуг (без урахування податку на додану вартість, сплаченого під час закупівлі напівфабрикатів, комплектувальних виробів і робіт сторонніх суб`єктів господарювання; розподілені адміністративні витрати, у тому числі витрати на службові відрядження; прямі і розподілені витрати на збут товарів, робіт і послуг оборонного призначення; фінансові витрати (витрати на сплату; відсотків, запозичень (позиками) залученими для фінансування програм;: пов`язаних з підвищенням обороноздатності і безпеки держави), інші фінансові витрати, віднесені до витрат, виконанням державного (договору); інші операційні витрати операційної курсової різниці курсу валюти за операціями, зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю суб`єкта господарювання; в очікуваній вартості (орієнтовній ціні) враховується різниця курсу валюти на день погодження ціни та прогнозного курсу валюти, встановленого Національним банком на наступний рік); сума прибутку.

Однак п.1 постанови Кабінету Міністрів «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану» від 20 березня 2022 №335 (далі - Постанова №335) установлено, що під час розрахунку та встановлення цін положення щодо визначення ціни на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, встановлені Порядком формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2021 р. №309 (Офіційний вісник України, 2021 р. № 30, ст. 1737), та умови договорів укладених відповідно до цього Порядку, не застосовуються.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Постанови №335 (в редакції від 20.03.2022) на період воєнного стану ціна на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України визначається на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору). При цьому під час розрахунку ціни враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг. Включення прибутку в розрахунок ціни зазначеною постановою не передбачено.

Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 затверджене Національне положення (стандарт) обліку 16 «Витрати» №318), норми якого застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно дозакнодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Положенням №318 визначено до яких віднесено виробничу собівартість продукції (товарів, послуг), адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати. Відповідно до чого, прибуток не відноситься (не включається) до жодного виду витрат та не є витратами.

Таким чином, оскільки внаслідок включення контрагентами прибутку до калькуляцій визначення ціни виробів, завищено вартість товарів на суму 6027607,94 гривень, відповідачем листом № 131904-14/1974-2023 від 29.08.2023 "Про усунення порушень виявлених ревізією" надіслав Головному управлінню вимогу про зобов`язання вчинити певні дії.

Вважаючи протиправним пункт 3 вимоги, оформленої листом Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 28.08.2023 №131904-14/1971-2023 "Про усунення виявлених порушень", позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправильного застосування (тлумачення) Законів України «Про оборонні закупівлі», «Про публічні закупівлі», та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також Закону України «Про ціни і ціноутворення», Господарського кодексу України, Державною аудиторською службою України зроблено необґрунтований висновок, щодо порушення підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №335 «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану» через включення суб`єктами господарювання до калькуляції визначення ціни виробів прибутку та його погодження Головного управління та, як наслідок, направлено на адресу позивача оформлену листом Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 28.08.2023 № 131904-14/1971-2023 незаконну вимогу про вжиття заходів щодо забезпечення відшкодування (стягнення з контрагентів) на користь Головного управління матеріальної шкоди (збитків) на суму 6 027 607,94 грн.

На переконання суду, відповідач не навів переконливих аргументів, що договірна вартість товарів за договорами (державними контрактами) за №24, №25, №26, №27 від 24.08.2022, №30 від 31.08.2022, №33 від 07.09.2022, №36 від 13.09.2022, №50 від 01.11.2022 завищена.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 №2939-ХІІ здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (орган державного фінансового контролю).

Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п.1, 7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі (ч.2 ст.2 Закону №2939-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2939-ХІІ інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

За змістом п.1, 7, 15 ч.1 ст.10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 затверджено Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами (далі Порядок №550).

Пунктом 45 Порядку №550 передбачено, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

За приписами п.46 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, та у разі надходження заперечень до нього - не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ревізія є формою державного фінансового контролю, здійснення якого належить до повноважень Держаудитслужби та її територіальних органів. За результатами ревізії складається акт і в разі виявлення порушень законодавства у сфері закупівель та їх неусунення під час ревізії вимога щодо усунення виявлених порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Разом з тим, вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата указала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23.02.2016 по справі №818/1857/14, і Велика Палата не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.

Суд зазначає, що та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу (зокрема стягнення збитків у судовому порядку - на підставі п.10 ч.1 ст.10 Закону №2939-XII, з чим кореспондується п.50 Порядку №550, жодним чином не відміняє і не спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їхніх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову. За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №620/4169/20, від 22.12.2022 у справі №826/13003/17, від 09.03.2023 у справі №500/2489/21, від 21.03.2022 у справі №560/4370/22, від 29.03.2023 у справі №160/17775/21 і спростовує доводи відповідачів про відсутність у підконтрольної установи права на оскарження у судовому порядку вимоги органу державного фінансового контролю про усунення порушень.

В ході ревізії встановлено, що на виконання наказу ДСНС України «Про деякі питання здійснення оборонних закупівель» від 04.08.2022 № НГ-267 протягом серпня - листопада 2022 року укладалися договори (державні контракти) з шістьма контрагентами на закупівлю матеріальних цінностей, в тому числі техніки (обладнання), для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони на загальну суму 64213092,0 грн.

Також, ревізією встановлено, що на порушення підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 335 «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану», через включення контрагентами до калькуляцій визначення піни товарів прибутку, їхня вартість за договорами (державними контрактами) за № 24, № 25, № 26, № 27 від 24.08.2022, № 30 від 31.08.2022, № 33 від 07.09.2022, № 36 від 13.09.2022, № 50 від 01.11.2022 завищена на суму 5 471 840,62 грн (в т.ч. по резервному фонду - 2 406 643,24 грн).

Крім того, як наслідок включення контрагентами прибутку до калькуляцій визначення ціни виробів, завищено суму ПДВ на 555 767,32 грн (в т.ч. по резервному фонду - 398204,65 грн).

Внаслідок виявленого порушення ГУ ДСНС України у Хмельницькій області завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 6 027 607,94 гривень (копії розрахунку та калькуляцій містяться в матеріалах справи).

Через те, що порушення фінансової дисципліни в повному обсязі не було усунуто з боку позивача, відповідач надіслав вимогу, у якій зазначено, що на порушення підпункту 1 пункту 1 Постанови № 335 (в редакції, яка діяла на момент укладення договорів), через включення контрагентами до калькуляцій визначення ціни виробів прибутку, договірна вартість товарів за договорами (державними контрактами) завищена на суму 5 471,84 тис. грн (в т.ч. по резервному фонду - 2 406,64 тис грн).

Крім того, внаслідок включення контрагентами прибутку до калькуляцій визначення ціни виробів, завищено суму ПДВ на 555,77 тис. грн (в т.ч. по резервному фонду - 398,20 тис. грн). Внаслідок такого порушення ГУ ДСНС України у Хмельницькій області завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 6 027,61 тис. гривень.

З метою усунення порушення, позивача зобов`язано здійснити забезпечення відшкодування (стягнення з контрагентів) на користь ГУ ДСНС України у Хмельницькій області матеріальної шкоди (збитків) на суму 6 027 607,94 грн, заподіяної внаслідок включення контрагентами прибутку до калькуляцій визначення ціни виробів, відповідно до статей 16, 22, 203, 215, 216, 610 - 625 Цивільного кодексу України (із змінами) в тому числі шляхом проведенням претензійно-позовної роботи та визнання недійсними в судовому порядку окремих умов договорів (державних

Надаючи оцінку наслідкам проведеної ревізії позивача у вигляді вимог, сформульованих в листі 28.08.2023 №131904-14/1971-2023 "Про усунення порушень, виявлених ревізією", суд виходить з наступного.

Загальні правові засади планування, порядок формування обсягів та особливостей здійснення закупівель товарів, робіт і послуг оборонного призначення для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони, а також порядок здійснення державного і демократичного цивільного контролю у сфері оборонних закупівель визначає Закон №808-IX.

20.03.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №335, у п.1 якої установлено, що на період воєнного стану ціна на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України визначається на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору). При цьому під час розрахунку ціни враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг.

Під час розрахунку та встановлення цін положення щодо визначення ціни на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, встановлені Порядком формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2021 р. № 309 (Офіційний вісник України, 2021 р., № 30, ст. 1737), та умови договорів, укладених відповідно до цього Порядку, не застосовуються.

Відповідальність за неправильність розрахунку, необґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець державного контракту (договору).

Зі змісту зазначених положень Постанови №335 слідує, що такі норми не мають ознак розширеного тлумачення, а тому з 22.03.2022 Постановою №335 визначено, що під час розрахунку договірної ціни на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України прибуток не враховується.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

10.09.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та інших законодавчих актів України щодо здійснення оборонних та публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану", яким розділ IV Закону №808-IX викладено в такій редакції:

"Стаття 30. Особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану

1. Особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності державних замовників від воєнних загроз".

3. Договори про закупівлю, державні контракти (договори), укладені до набрання чинності цим Законом, діють до їх повного виконання відповідно до умов, на яких вони були укладені, або до їх припинення (розірвання) відповідно до закону.".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 № 1275 "Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" затверджені Особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану (далі - Особливості).

Згідно з п.8 Особливостей, державні замовники здійснюють закупівлі товарів (крім товарів, визначених у додатку до цих особливостей), робіт і послуг без застосування видів (процедур) закупівель/спрощених закупівель, визначених Законами України "Про оборонні закупівлі" та "Про публічні закупівлі".

Державні контракти (договори) укладаються державними замовниками з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 335 "Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану " (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1419).

Тобто на період воєнного стану ціна на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України визначається на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору). Установлено вичерпний перелік того, що враховується під час розрахунку ціни, а саме: враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг.

За позицією ж позивача під час укладення державних контрактів та договорів мало бути враховано в ціну прибуток, оскільки такі закупівлі були неконкурентними, з посиланням на положення Постанови №309 та Постанови №363.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №808-IX придбання державними замовниками товарів, робіт і послуг може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких закупівель:

1) закрита закупівля:

переговори;

поетапні переговори;

2) торги з обмеженою участю;

3) спрощені торги із застосуванням електронної системи закупівель.

Постановою №309, яка прийнята відповідно до ч.1 та 6 ст.19 Закону №808-IX, затверджено Порядок формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою.

При цьому, ст.19 Закону №808-IX передбачає державне регулювання очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення за оборонними закупівлями під час застосування неконкурентної процедури закупівлі.

Постановою №363, яка прийнята відповідно до ч.2 ст.21 Закону №808-IX, затверджено: Порядок планування, формування, особливості розміщення, коригування оборонних закупівель, здійснення контролю та звітування про їх виконання, а також оприлюднення інформації про оборонні закупівлі; Порядок проведення переговорів та укладення державного контракту (договору) з єдиним виконавцем; критерії та методику оцінювання найбільш економічно вигідної пропозиції учасника закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення, що здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про оборонні закупівлі"; Типовий державний контракт (договір) на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення за закритими закупівлями; Типовий державний контракт (договір) на виконання дослідно-конструкторської (науково-дослідної, технологічної) роботи оборонного призначення за закритими закупівлями; Типовий державний контракт (договір) на виконання робіт (надання послуг) оборонного призначення за закритими закупівлями.

При цьому, ст.21 Закону №808-IX передбачає укладення державних контрактів (договорів) за закритими закупівлями. Тобто, Постанови №363 та №309, на які посилається позивач, регламентують виключно здійснення закупівель або за закритими закупівлями, або здійснення таких закупівель за неконкуретною процедурою, що не мали місце у спірних правовідносинах.

Серед іншого, положення п.45 Постанови №363 регламентує, що розрахунок ціни (розрахункової очікуваної вартості) здійснюється учасниками (учасником) переговорів відповідно до Постанови №309. Однак, як вже було зазначено, Постановою №335 установлено, що на період воєнного стану під час розрахунку та встановлення цін положення щодо визначення ціни на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, встановлені Постановою №309, та умови договорів, укладених відповідно до цієї Постановою № 309, не застосовуються.

Судом з`ясовано, що позивач як державний замовник в умовах воєнного стану заключав договори про закупівлю товарів за державні кошти для потреб оборони поза межами як закритих закупівель, так і закупівель за неконкуретною процедурою, керуючись, в тому числі вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (далі - Постнова № 169), про що безпосередньо вказано в договорах про закупівлю.

За визначеннями, наведеними у Законі №808-IX:

- неконкурентна процедура закупівлі - процедура, що має винятковий характер через специфіку та/або умови предмета закупівлі, що не дають змоги провести будь-яку іншу конкурентну закупівлю (п.20 ч.1 ст.1).

- оборонні закупівлі - здійснення державним замовником закупівель товарів, робіт і послуг, призначених для виконання державних програм у сферах національної безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони (п.21 ч.1 ст.1).

Постановою №169, в редакції чинній на момент укладення позивачем договорів з постачальниками) було установлено, що в умовах воєнного стану: замовники, визначені частиною дев`ятою статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" державні замовники у сфері оборони здійснюють публічні/оборонні закупівлі товарів, робіт і послуг без застосування процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених Законами України "Про публічні закупівлі" та "Про оборонні закупівлі".

Таким чином, з введенням в України воєнного стану Кабінетом Міністрів України установлюється, що оборонні та публічні закупівлі товарів, робіт і послуг здійснюються без застосування процедур закупівель та спрощених закупівель, визначених Законами України "Про публічні закупівлі" та "Про оборонні закупівлі". Відповідно й необхідність здійснення процедур, які були передбачені для неконкурентних (закритих) закупівель: переговори, поетапні переговори, внесення до Реєстру, складення планів, засідання комісій (міжвідомчих комісій), складення й погодження розрахунково-калькуляційних матеріалів, проведення маркетингових досліджень, тощо, не встановлюється (не вимагається). Для укладення державного контракту (договору) достатньо рішення державного замовника (замовника) про його укладення та волевиявлення виконавця (закупівля за імпортом), та калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору) в довільній формі (для інших виконавців), при цьому уся відповідальність щодо правильності розрахунку покладається на виконавця, що дозволило ГУ ДСНС у Тернопільській області приймати відповідні рішення.

Припущення позивача, що такі закупівлі були неконкурентними, оскільки останній відповідно до наказу проводив процедуру закупівлі без наявних конкурентів та специфічного предмету закупівлі, є помилковими та спростовуються матеріалами справи, а тому посилання на положення п.5 ч.1 ст.19 Закону №808-IX, як на підставу для включення прибутку в складі ціни, не заслуговують на увагу. При укладанні договорів останній мав керуватися виключно положеннями Постанови № 335, без застосування положень Постанови № 309 та Постанови № 363.

Безпідставними є посилання позивача і на Постанову №3388, якою передбачено Кабінету Міністрів України гарантувати виконавцям державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель компенсацію всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з їх виконанням, а також суми прибутку (постачальницької винагороди) у складі вартості (ціни) товарів, робіт і послуг оборонного призначення відповідно до умов державних контрактів (договорів).

Рівень прибутку у складі вартості (ціни) державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель визначається рішеннями Кабінету Міністрів України, які були чинними станом на 24 лютого 2022 року, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 3 цієї Постанови, та не може бути зменшений державними замовниками.

Рівень прибутку у складі вартості (ціни) державних контрактів (договорів) на виготовлення та поставку безпілотних систем (безпілотних авіаційних комплексів, безпілотних літальних апаратів, безпілотних наземних (роботизованих) комплексів, безпілотних водних (плаваючих) комплексів) вітчизняних виконавців визначається окремими рішеннями Кабінету Міністрів України.

У розумінні п.2 ч.1 ст.1 Закону №808-IX виконавець державного контракту (договору) з оборонних закупівель - це суб`єкт господарювання незалежно від організаційно-правової форми та форми власності або іноземний суб`єкт господарювання (інша іноземна юридична особа) чи об`єднання юридичних осіб, з якими укладено державний контракт (договір) за результатами проведення закупівель, визначених цим Законом.

Однак, позивач як державний замовник в умовах воєнного стану, у періоді, який перевірявся, не укладав державні контракти (контракти, договори) за результатами проведення закупівель, визначених Законом №808-IX, відтак, застосування Постанови №3388 є неможливим.

З урахуванням викладеного, на період дії правового режиму воєнного стану позивачу як державному замовнику при укладанні спірних державних контрактів (договорів) без застосування видів (процедур) закупівель, визначених Законом №808-IX, та виконавцям таких контрактів (договорів) при формуванні калькуляції витрат слід враховувати до ціни товарів (робіт, послуг) лише витрати, податки і збори виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг, як це визначено вимогами пп.1 п.1 Постанови №335, серед яких прибуток відсутній.

Водночас необхідно звернути увагу на те, що положення Закону № 808 є спеціальними нормами, аніж норми Закону України "Про ціни та ціноутворення".

Суд першої інстанції не врахував, що позивач, укладаючи договори (державні контракти) за № 24, № 25, №26, № 27 від 24.08.2022, № 30 від 31.08.2022, № 33 від 07.09.2022, № 36 від 13.09.2022, № 50 від 01.11.2022. не здійснював закупівель за неконкурентною чи іншими видами закупівель, передбачених статтею 16 Закону № 808, а тому зробив помилковий висновок, який не базується на матеріалах справи, про наявність підстав для закладення прибутку в цінах оборонних закупівель, що здійснені позивачем.

Зазначене також стосується і положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютою 2022 року № 169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 р. № 1275 «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану», якими затверджені Особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану.

Зокрема, оскільки судом встановлено, що позивач, у періоді, який перевірявся, не здійснював відбір виконавців державних контрактів (договорів) за процедурами, визначеними статтею 18 Закону № 808 та державні контракти (контракти, договори) укладав без застосування видів (процедур) закупівель/спрощених закупівель, визначених законами України «Про публічні закупівлі» та «Про оборонні закупівлі» (Закон № 808), тому під час укладання державних договорів, не за процедурами, які визначені статтею 18 Закону № 808, позивач мав керуватися виключно положеннями Постанови № 335, без застосування положень Порядку № 309 та Порядку № 363, в тому числі і не включення прибутку в ціну таких договорів.

Частиною першою статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до приписів частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина четверта статті 4 ЦК України до актів цивільного законодавства відносить постанови Кабінету Міністрів України.

Питання щодо визнання недійсним договору в частині, яка не відповідає діючому на час укладення договору законодавству, було предметом розгляду у справі № 920/1321/21.

Розглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд у постанові від 11 липня 2023 року визнав обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що часткова невідповідність умов договору законодавству є підставою для визнання недійсним спірного пункту договору на підставі частини першої етапі 203, частини першої статті 215 ЦК України.

Верховний Суд також відзначив, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення; для такого визнання з огляду на приписи етап і 5 ЦК України сул має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору, що підтверджує правомірність зазначення в оскаржуваному пункті 3 вимоги способу усунення порушення шляхом проведенням претензійно-позовної роботи та визнання недійсними в судовому порядку окремих умов договорів (державних контрактів), які суперечать підпункту 1 пункту 1 Постанови № 335 (в період її дії)).

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі № 757/45133/15-й вказала, що закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та етапі 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та цих актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, суддів приходить до переконливого висновку про те, що в порушення пп.1 п.1 Постанови №335 внаслідок включення постачальниками у розрахунок калькуляції ціни товару оборонного призначення сум прибутку, зайво сплачено постачальникам коштів загального фонду державного бюджету, на суму 6027607,94 грн., чим завдано матеріальної шкоди (втрат) ГУ ДСНС у Хмельницькій області на вищевказану суму.

Щодо правомірності зобов`язання, яке викладене в листі №131904-14/1974-2023 від 29.08.2023 "Про усунення порушень, виявлених ревізією", суд виходить з наступного.

На закупівлю товару позивачем використано бюджетні кошти у значній сумі, тому контроль за їх правильним, цільовим використанням має бути належним. Органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за використанням державних фінансових ресурсів шляхом проведення ревізії та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Таким чином, позивача зобов`язано забезпечити відшкодування (стягнення з контрагентів) на користь ГУ ДСНС України у Хмельницькій області матеріальної шкоди (збитків) на суму 6 027 607, 94 грн., заподіяної внаслідок включення контрагентами прибутку до калькуляцій визначення ціни виробів, відповідно до статей 16, 22, 203, 2015, 2016, 610-625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435 IV (із змінами), в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи та визнання недійсними в судовому порядку окремих умов договорів (державних контрактів), які суперечать підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 335 Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану (в період її дії) Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, оформленої листом від 28.08.2023 № 131904-14/1971- 2023.

Враховуючи, що проведеною перевіркою встановлено порушення, які носять суттєвий характер, що призвело до значної матеріальної шкоди (втрат) державному бюджету, тому в розглядуваному випадку зобов`язання позивача, які вказані у оспорюваній вимозі, є пропорційними та ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, вимога сформульовано чітко, конкретно з врахуванням вимог закону, які регулюють ці відносини, на захист державних інтересів.

За позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02.11.2023 у справі №160/13920/20, вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольного об`єкта про визнання вимоги протиправною.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 в справі №820/3534/16 і постановах Верховного Суду від 02.07.2019 . у справі №826/2525/15, від 07.02.2020 у справі №803/634/17, від 14.02.2020 у справі №825/3661/15-а, від 05.03.2020 у справі №810/465/16, від 20.03.2020 у справі №814/380/17.

Так, оскаржуваною вимогою позивача зобов`язано вчинити дії, спрямовані на усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку. Збитки ж, у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування, стягуватимуться примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, і правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який буде розглядати позов про їх стягнення. Тобто, у разі незгоди із запропонованою сумою до відшкодування, позивач зможе надати свої заперечення щодо її стягнення саме у межах судового провадження, ініційованого контролюючим органом, а не в межах цієї справи.

Суд наголошує, що наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" не встановлює за необхідне зазначення будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги, також таких застережень не встановлюють інші чинні правові акти, які регулюють спірні правовідносини.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування вимоги Управління, викладеній у листі 8.08.2023 № 131904-14/1971-2023 "Про усунення порушень, виявлених ревізією", що відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не дослідив всі фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 березня 2024 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.