Справа № 200/567/24
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Справа№200/567/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з вимогами про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 23 листопада 2023 року № 06 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 20.11.2023 року, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 07.11.2022 року вперше звернувся до органу ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак рішенням № 06 від 13.11.2023 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу 30 років.

Відповідач при призначенні пенсії не врахував періоди роботи, які зазначені в дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки була відсутня дата заповнення дублікату трудової книжки, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Позивач звернувся до відділу кадрів АТ «Укрзалізниця» філії «Пасажирська компанія» Виробничого підрозділу «Маріупольське вагонне депо», де він працював. Організація, яка видала дублікат трудової книжки, виправила недоліки заповнення дублікату трудової книжки та внесла дату видачі цього дублікату.

20.11.2023 року після усунення обставин, що перешкоджали у призначенні йому пенсії за віком, позивач знову звернувся до сервісного центру Лівобережного об`єднаного управління ПФУ в місті Дніпрі, де він зареєстрований як ВПО, із заявою про призначення пенсії за віком.

23.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області винесене рішення № 6 про відмову в призначенні пенсії за віком, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.

Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки відповідач при обрахуванні страхового стажу взяв лише дані, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5), однак не взяв до уваги більш ранні періоди роботи, зазначені у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Наголошує, що згідно записів у дублікаті трудової книжки на момент звернення позивача вказано всі періоди роботи, тому вони мають бути зараховані до страхового стражу позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано письмовий відзив від 15.02.2024 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, з врахуванням принципу екстериторіальності розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 23.11.2023 року № 06 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача склав 28 років 6 місяців 29 днів. Вік позивача на дату звернення становив 60 років.

Статтею 26 Закону №1058 встановлено, що у 2023 році право на пенсію за віком мали особи після досягнення 60 років та при наявності в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 страхового стажу не менше 30 років.

Зазначає, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до страхового стажу не було враховано період роботи згідно із записами в дублікаті трудової книжки з 03.03.1993 року по 31.12.1998 року, оскільки цей період не підтверджено первинними документами (наприклад, копією наказу від 02.03.1993 №194, який вказано, як підставу запису № 1 у дублікаті трудової книжки).

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, просить залучити до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тому обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача слід покласти саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за місцем тимчасового проживання позивача.

28.02.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що посилаючись на п. 4.10. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління ПФУ 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27.12.2005 № 1566/11846 (далі-Порядок), відповідач вважає, що повторно заяву про призначення пенсії має розглядати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки туди передана електронна пенсійна справа та просить залучити це Управління в якості співвідповідача.

15.02.2024 року представником позивача - адвокатом Токарєвою І.В., зроблений адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо місця знаходження пенсійної справи ОСОБА_1

27.02.2024 року на адресу адвоката надійшла відповідь з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з якої вбачається, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обліковується відмовна пенсійна справа ОСОБА_1 .

Вважає, що клопотання відповідача про залучення іншої особи в якості співвідповідача не передбачено ст. 48 КАС України, тобто є процесуальним порушенням. Сторона позивача вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не порушувало право позивача, а посилання відповідача на п. 4.10. Порядку є нерелевантним виниклим правовідносинам, оскільки Порядок передбачає передачу електронної пенсійної справи до органу, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії вже після призначення пенсії, і не встановлює обов`язку органу, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання повторно розглядати заяви про призначення пенсії.

Натомість, відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області жодного акту індивідуальної дії щодо ОСОБА_1 не виносило, ніякої протиправної бездіяльності на момент звернення з позовом не допускала, тому відсутні правові підстави зобов`язати цього суб`єкта владних повноважень вчиняти певні дії. Тобто, в разі скасування акту індивідуальної дії, суд має повноваження зобов`язати саме суб`єкта владних повноважень, який його виніс, вчинити необхідні дії з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, і в даному випадку, ніким не оспорюється дискреційні повноваження відповідача, тому суд може зобов`язати саме відповідача вирішити це питання з урахування правових оцінок суду. Інші доводи відзиву не спростовують обставини, на які ми посилаємось в позовній заяві, тому, на нашу думку, не потребують повторного спростування.

З зазначених підстав наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою внутрішньо переміщеної особи від 08.04.2022 року № 1201- позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.11.2022 року вперше звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте рішенням № 06 від 13.11.2023 року позивачу було відмовлено в призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу 30 років.

Пенсійний орган при призначенні пенсії не врахував періоди роботи, які зазначені в дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки була відсутня дата заповнення дублікату трудової книжки, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Позивач звернувся до роботодавця - відділу кадрів АТ «Укрзалізниця» філії «Пасажирська компанія» Виробничого підрозділу «Маріупольське вагонне депо. Роботодавець, що видав дублікат трудової книжки, виправив недоліки заповнення дублікату трудової книжки та вніс дату видачі дублікату.

20.11.2023 року після усунення обставин, що перешкоджали у призначенні йому пенсії за віком, позивач знову звернувся до сервісного центру Лівобережного об`єднаного управління ПФУ в місті Дніпрі із заявою про призначення пенсії за віком.

Проте, 23.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області винесене рішення № 6 про відмову в призначенні пенсії за віком, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.

В спірному рішенні відповідач зазначив, що зарахував всі періоди роботи позивача з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5). Відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача склав 28 років 6 місяців 29 днів. Проте, в рішенні не зазначено, які періоди не враховані до страхового стажу.

Разом з тим, у відзиві від 15.02.2024 року, відповідач зазначив, що до страхового стажу не було враховано період роботи згідно із записами в дублікаті трудової книжки з 03.03.1993 по 31.12.1998, тобто 5 років 10 місяців, оскільки цей період не підтверджено первинними документами (наприклад, копією наказу від 02.03.1993 №194, який вказано, як підставу запису № 1 у дублікаті трудової книжки).

Таким чином, відповідач не врахував страховий стаж з 03.03.1993 року по 31.12.1998 року, оскільки цей період, на його думку, не підтверджено первинними документами.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо неврахування до страхового стажу при призначені пенсії за віком позивачу спірних періодів роботи, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, зокрема в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Право на призначення пенсії обґрунтовується також Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Записами в дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 20.10.2023 року підтверджено роботу у спірному періоді, зокрема записами № 1-2:

- з 03.03.1993 по 05.06.2000 у вагонному депо м. Донецька провідником пасажирських вагонів.

З 16.09.2016 року (запис № 5) позивача було переведено до Маріупольського вагонного депо, де він працював до 01.04.2022 року (запис № 9), а потім перевівся до вагонного депо м. Запоріжжя-1 АТ «Українська залізниця», де працював до звільнення 25.10.2023 року.

Позивачем до матеріалів справи надано довідку виробничої одиниці Маріупольське вагонне депо АТ «Українська залізниця» від 20.10.2023 року № 110-д, в якій зазначено, що позивач дійсно працював у Маріупольському вагонному депо з 16.09.2016 року 01.04.2022 року.

Крім того, до матеріалів справи надано довідку виробничої одиниці Маріупольське вагонне депо АТ «Українська залізниця» від 20.10.2023 року №109-д, в якій зазначено, що позивач працював у Маріупольському вагонному депо з 16.09.2016 року, а з 01.04.2022 року його було зараховано до особового складу вагонного депо м. Запоріжжя-1 АТ «Українська залізниця» згідно з наказом № 196/ОС від 01.04.2022 року.

Внаслідок масштабного вторгнення рф в Україну будівлю адміністративного корпусу Маріупольського вагонного депо АТ «Українська залізниця» знищено через загоряння внаслідок чого, всі документи було знищено.

В дійсний час ведуться роботи по відновленню копій трудових книжок.

Окремо слід зазначити, що в особистому кабінеті ОСОБА_1 на електронному порталі Пенсійного фонду України загальний страховий стаж позивача складає 34 роки 4 місяці 28 дні, куди враховується строкова військова служба номер 41. з 14.06.1982 року по 22.06.1984 року; номер 42. Бакинський технікум залізничного транспорту з 01.09.1985 року по 20.04.1988 роки; номер 43. Вагонне депо Донецьк Донецької залізниці з 03.03.1993 року по 25.06.2009; пізніше було заміна назви суб`єкта на вагонне депо Донецк ДП «Донецька залізниця» до 25.07.2011; відбулося переведення/ переміщення до 12.09.2016; номер 44. З 16.09.2016 позивач працював у структурному підрозділу «Маріупольське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»; 01.07.2017 змінилась назва на виробничий підрозділ «Маріупольське вагонне депо» філії «Донецьке залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»; з 27.12.2018 змінилася назва суб`єкта на виробничий підрозділ «Маріупольське вагонне депо» філії Пасажирська компанія ПАТ «Укрзалізниця»; 01.04.2022 року звільнено з виробничого підрозділу «Маріупольське вагонне депо» філії Пасажирська компанія ПАТ «Укрзалізниця»; номер 45. 01.04.2022 року призначено за основним місцем роботи на виробничий підрозділ Пасажирське вагонне депо Запоріжжя 1 філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця», де позивач працював до звільнення 25.10.2023 року.

Отже, записи дублікату трудової книжки від 20.10.2023 року серії НОМЕР_1 відповідають записам ЕТК в особистому кабінеті ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що певні недоліки чи неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства-роботодавця не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Такі підтверджуючі довідки позивачем надані відповідачу та до матеріалів справи.

Суд зазначає, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі довідки про заробітну плату, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, зазначеному в дублікаті трудової книжки з 03.03.1993 року по 31.12.1998 року, тобто 5 років 10 місяців.

В спірному рішенні зазначено, що відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача склав 28 років 6 місяців 29 днів. Отже, якщо врахувати неприйнятий відповідачем період роботи позивача з 03.03.1993 року по 31.12.1998 року (5 років 10 місяців), то страховий стаж позивача складатиме понад 34 роки, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 не прийнятого відповідачем спірного періоду є протиправною і цей період має бути зарахований до страхового стажу позивача, тому спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вказаної норми права суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача призначити позивач у пенсію за віком з дати звернення, оскільки встановив, що страховий стаж є достатнім для призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону № 1058-ІV.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України

Щодо клопотання відповідача про залучення у якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, і що обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача слід покласти саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за місцем тимчасового проживання позивача, суд зазначає, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з приписами частин 3, 4 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає право суду за власною ініціативою чи за клопотанням позивача замінити первісного відповідача за згодою позивача, або ж залучити як другого відповідача за відсутності згоди позивача.

Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглядало документи позивача про призначення пенсії, не приймало жодних рішень стосовно відмови у призначенні пенсії, тому вимоги зобов`язального характеру має вчинити саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке порушило права позивача.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018 м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 23 листопада 2023 року № 06 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.11.2023 року, зарахувавши до його страхового стажу не прийняті періоди роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.2023 року, з урахуванням правової позиції суду, наведеної у даному рішенні та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 20.11.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 21 копійку.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 05 березня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова