Справа № 120/16833/23
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 березня 2024 р. Справа № 120/16833/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо надання недостовірної інформації в листі від 21.04.2023 про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 і такий запит було переадресовано за належністю, а також щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення, не надання інформації на запит ОСОБА_1 від 09.06.2023 та надання недостовірної інформації на запит від 14.09.2023.

Враховуючи наведене позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання недостовірної інформації у листі від 21.04.2023 року, про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 року, і такий запит було переслано за належністю;

- визнати протиправними дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення на винну особу в порушенні прав, вказаних в листі від 13.10.2023 та порушення прав рівності у зв`язку з цим;

- визнати протиправними дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо не розгляду звернення від 09.06.2023 про порушення Управлінням Служби безпеки України прав на інформацію та не надання відповіді на нього;

- визнати протиправними дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду звернення від 14.09.2023 про порушення посадовою особою відповідача прав на інформацію та на звернення не об`єктивно та не всебічно (не по суті його змісту);

- визнати протиправними дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання у відповідь на звернення від 14.09.2023 недостовірної інформації про те, що з електронної пошти на офіційну електронну пошту відповідача за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 року не надходило жодного звернення; що відповідач не володіє інформацією щодо мого електронного звернення від 14.09.2023 року; що інформація про реєстрацію звернення мого від 09.06.2023 року відсутня;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ???надати достовірну інформації у листі від 21.04.2023 року, про те, з яким я звертався з запитом (точна дата), який було в подальшому відправлено за належністю;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скласти протокол про адміністративне правопорушення на винну особу порушенні прав, виявлених відповідачем та вказаних ним в листі від 13.10.2023;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини розглянути звернення від 09.06.2023 про порушення Управлінням Служби безпеки України прав на інформацію;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини розглянути звернення від 14.09.2023 про порушення посадовою особою відповідача прав на інформацію та на звернення по суті його змісту;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надати достовірну інформацію про те, що з електронної пошти на офіційну електронну пошту відповідача за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 звернення надходили; що Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини володіє інформацією щодо електронного звернення від 14.09.2023; що інформація про реєстрацію звернення від 09.06.2023 року наявна.

Ухвалою від 10.11.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що лист Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 21.04.2023 №01.36/199.14/332.13/23/3I має інший зміст та в ньому відсутні тези, про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 і такий запит було переслано за належністю.

Також, представник відповідача зазначив, що за результатами перевірки відомостей щодо реєстрації документів у СЕД встановлено, що інформація про реєстрацію звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 - відсутня. А при розгляді звернення позивача від 14.09.2023 листом від 13.10.2023 №56533.4/К-27631.3/23/53 надано обґрунтовану відповідь. Крім того відповідач зазначає, що зобов`язання Омбудсмена в межах повноважень вирішити питання щодо реалізації повноважень, передбачених пунктами 11, 12, 14 частини першої статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», а також притягнення винних працівників до відповідальності буде втручанням у дискреційні повноваження Омбудсмена.

08.12.2023 до суду надійшла відповідь на відзив за підписом позивача. Втім, за змістом положень частини 3 статті 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Відтак суд не приймає до розгляду та під час ухвалення рішення не бере до уваги відповідь на відзив.

Також 08.12.2023 позивач подав клопотання, яким уточнив позовні вимоги в частині:

- визнання протиправними дій Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання недостовірної інформації у листі від 06.06.2023 року, про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 року, і такий запит було переслано за належністю;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ???надати достовірну інформації у листі від 06.06.2023 року, про те, з яким я звертався з запитом (точна дата), який було в подальшому відправлено за належністю.

Ухвалою суду від 06.03.2023 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 06.03.2023 провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання недостовірної інформації у листі від 06.06.2023 року, про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 року, і такий запит було переслано за належністю; та про зобов`язання Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ???надати достовірну інформації у листі від 06.06.2023 року, про те, з яким я звертався з запитом (точна дата), який було в подальшому відправлено за належністю - залишено без розгляду.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

09.06.2023 позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням №СБ-1 про порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян», в якому просив:

1. Відкрити провадження про порушення його прав як заявника та запитувача.

2. Вжити законних заходів про направлення відповіді та запитуваної інформації службою безпеки (ефективно через переписку з Уповноваженим, який здобуде її для мене в інтересах прав людини). Результати розгляду скарги та прихованої інформації просив надіслати рекомендованим листом.

Як зазначає позивач вказане звернення було ним надіслано на офіційну електронну адресу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 09.06.2023, на підтвердження даного твердження позивач надає роздруківку з його електронної адреси.

Проте відповіді на звернення не отримав.

Окрім того, 14.09.2023 позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням про порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», зареєстрований за вхідним №К-27631.3/23 від 14.09.2023, в якому позивач зазначив, що Козятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на офіційну електронну адресу отримано від нього запит від 10.06.2023 року. Проте, в порушення вимог запиту та вимог ЗУ "Про доступ до публічної інформації", ЗУ "Про звернення громадян" та ЗУ "Про захист персональних даних", Декларації прав людини та Міжнародного пакту про громадянські та політичні права тощо, на вказаний запит не було надіслано ні запитуваної інформації, ні відповіді на запит. Тому ОСОБА_1 просив:

1. Встановити та притягнути в межах строків передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по ст. 212 прим 3 КУпАП за вчинене адміністративне правопорушення викладене в зверненні;

2. Завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі в розгляді справи в якості потерпілого;

3. Після притягнення до відповідальності внести акт реагування.

Копію акту перевірки та документів, створених в результаті розгляду даної скарги та матеріалів адміністративного провадження просив надіслати рекомендованим листом на вищевказану адресу та на електронну адресу.

Листом Секретаріату Уповноваженого з прав людини №56533.4/К-27631.3/23/53 від 13.10.2023 у відповідь на звернення від 14.09.2023, ОСОБА_1 повідомлено, що з метою повного і всебічного з`ясування обставин справи, на підставі статті 101 Конституції України, статті 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» до Козятинського відділу ДРАЦС у Хмільницькому районі був надісланий відповідний запит. Згідно отриманої інформації від 11.10.2023 встановлено, що запит від 10.06.2023 зареєстрований та відповідь надіслана засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» на зазначену у запиті адресу. Таким чином Секретаріат Уповноваженого з прав людини зазначив, що право на інформацію ОСОБА_1 поновлено.

Стосовно прохання скласти протокол про адміністративне правопорушення Секретаріат повідомив, що зобов`язання Омбудсмена в межах повноважень вирішити питання щодо реалізації повноважень, передбачених пунктами 11, 12, 14 частини першої статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», а також притягнення винних працівників до відповідальності буде втручанням у дискреційні повноваження Омбудсмена. Таким чином підстави для вжиття додаткових заходів реагування відсутні.

14.09.2023 позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням №СБ-2 про порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», зареєстрований за вхідним №К-27641.3/23 від 14.09.2023, в якому позивач зазначив, що Уповноваженим з прав людини на офіційну електронну адресу: 09 червня 2023 року було отримано від нього підписане КЕП звернення від 09.06.2023 року. В порушення вимог запиту та вимог ЗУ "Про доступ до публічної інформації", 3У "Про звернення громадян" та ЗУ "Про захист персональних даних", Декларації прав людини та Міжнародного пакту про громадянські та політичні права тощо, на вказаний запит винною посадовою особою не було надіслано відповіді про результати розгляду та реагування на вказане звернення.

Тому позивач просив:

1. Встановити та притягнути в межах строків передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по ст. 212 прим 3 КУПАП за вчинене адміністративне правопорушення викладене в зверненні.

2. Завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі в розгляді справи в якості потерпілого.

3. Після притягнення до відповідальності вжити дієвих та доступних для обізнаності заходів по відновленню порушених прав, викладених в зверненні долученому до даного.

Копію акту перевірки та документів, створених в результаті розгляду даної скарги та матеріалів адміністративного провадження просив надіслати рекомендованим листом на вищевказану адресу та на електронну, з якої надійшло вказане звернення.

Листом Секретаріату Уповноваженого з прав людини №52963.4/К-27641.3/23/49.2 від 26.09.2023 у відповідь на звернення від 14.09.2023 (вх. № К-27641.3/23), ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами перевірки відомостей щодо реєстрації документів у СЕД встановлено, що інформація про реєстрацію звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 - відсутня. Крім того, в результаті детального аналізу електронної кореспонденції, яка надходила до Секретаріату Уповноваженого з`ясовано, що з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну пошту Секретаріату Уповноваженого за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 не надходило жодного звернення, про що свідчить інформація, відображена в додатку. Таким чином вказав на відсутність підстав для вжиття заходів реагування.

Позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у не складенні протоколу про адміністративне правопорушення у відповідності звернення від 14.09.2023 та зареєстрованого в Уповноваженого за №К-27631.3/23 від 14.09.2023, не надання інформації на запит ОСОБА_1 від 09.06.2023 та надання недостовірної інформації на запит від 14.09.2023 та зареєстрованого в Уповноваженого за № К-27641.3/23 від 14.09.2023, у зв`язку із чим звертається до суду.

Вирішуючи дану адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом статті 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР).

Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Правова процедура ("fair procedure" - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).

При цьому частинами третьою, четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства звернення громадян мають розглядатися тим органом, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.

Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 800/580/17.

За змістом частини 1, 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За приписами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно із ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

За приписами частини першої, другої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Таким чином, у разі надходження до органу звернення громадянина, відповідний орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені у цьому зверненні обставини та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Це закономірно означає, що орган, до якого відбулося звернення, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні, скарзі).

Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 у справі № 813/4351/16 зазначив, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 2939-VI, метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Стаття 3 Закону № 2939-VI визначає гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI, одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Відповідно до положень статті 6 Закону № 2939-VI, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону № 2939-VI, кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Статтею 14 Закону № 2939-VI визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі, якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Водночас, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що публічна інформація, як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення «публічна» не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і інформацію з обмеженим доступом, яка, однак, не втрачає у зв`язку із цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є в його володінні, презюмується.

Згідно зі статті 1 Закону України від 20.03.2020 №776/97 "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" (далі - Закон № 776/97) парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 4 Закон № 776/97 визначено Правовий статус Уповноваженого.

Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Частинами першою, другою статті десятої Закону № 776/97 встановлено, що для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка. Структура секретаріату, розподіл обов`язків та інші питання щодо організації його роботи регулюються Положенням про секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення). На працівників секретаріату поширюється дія Закону України "Про державну службу". Положення та кошторис секретаріату затверджуються Уповноваженим у межах кошторису витрат, пов`язаних із діяльністю Уповноваженого. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються Уповноваженим.

Основні завдання Секретаріату Уповноваженого визначені в Положенні про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14 жовтня 2022 року №79.15/22 (далі - Положення №79.15/22).

Згідно п. 2.1., 2.2. Положення №79.15/22 основним завданням Секретаріату є забезпечення діяльності Уповноваженого з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі.

На Секретаріат покладено завдання з організаційного, правового (юридичного), науково-консультативного, інформаційно-аналітичного, науково-експертного, контрольно-ревізійного, матеріально-технічного, фінансового, а також іншого забезпечення діяльності Уповноваженого в межах чинного законодавства України.

В розділі 3 Положення №79.15/22 наведено перелік функціональних обов`язків, які здійснює Секретаріат відповідно до покладених на нього завдань та розподілу обов`язків між працівниками для забезпечення діяльності Уповноваженого, до яких, окрім іншого, віднесено здійснення моніторингу додержання конституційних прав i свобод людини i громадянина, надає пропозиції Уповноваженому щодо забезпечення прав i свобод людини.

Як свідчать матеріали справи, 09.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням №СБ-1 про порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян», в якому просив:

1. Відкрити провадження про порушення його прав як заявника та запитувача.

2. Вжити законних заходів про направлення відповіді та запитуваної інформації службою безпеки (ефективно через переписку з Уповноваженим, який здобуде її для мене в інтересах прав людини). Результати розгляду скарги та прихованої інформації просив надіслати рекомендованим листом.

Результати розгляду скарги та прихованої інформації просив надіслати рекомендованим листом.

Як зазначає позивач вказане звернення було ним надіслано на офіційну електронну адресу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини .

Проте, відповідь на звернення у строки встановлені Законом № 2939-VI ОСОБА_1 не отримав, у зв`язку із чим, 14.09.2023 повторно звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням №СБ-2 про порушення відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації», який також надіслав на електронну адресу .

Листом Секретаріату Уповноваженого з прав людини №52963.4/К-27641.3/23/49.2 від 26.09.2023 у відповідь на звернення від 14.09.2023 (вх. № К-27641.3/23), ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами перевірки відомостей щодо реєстрації документів у СЕД встановлено, що інформація про реєстрацію звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 - відсутня. Крім того, в результаті детального аналізу електронної кореспонденції, яка надходила до Секретаріату Уповноваженого з`ясовано, що з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну пошту Секретаріату Уповноваженого за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 не надходило жодного звернення, про що свідчить інформація, відображена в додатку. Таким чином вказав на відсутність підстав для вжиття заходів реагування.

Разом із тим позивач не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає, що запит від 09.06.2023 ним було відправлено на діючу електронну пошту, проте відповідач не зареєстрував його у встановленому порядку та не розглянув у встановленні законом строки.

Оцінюючи такі аргументи сторін, суд зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявна роздруківка з електронної скриньки ОСОБА_1 про направлення звернення від 09.06.2023 о 04.59 год того ж дня Уповноваженому з прав людини на електронну адресу .

Відтак, суд вважає, що Секретаріат Уповноваженого з прав людини отримав звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 на електронну скриньку , та повинен був зареєструвати його, розглянути та надати обґрунтовану відповідь, про що письмово повідомити позивача.

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не розглянув звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 у встановленому порядку та не надав жодної відповіді у встановленні законом строки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала (постанови від 27 лютого 2020 року в справі №800/304/17, від 01 квітня 2021 року в справі №9901/183/20, від 10 лютого 2022 року в справі №9901/369/21), що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Секретаріатом Уповноваженого з прав людини було допущено протиправну бездіяльність (а не дії, як зазначає позивач) щодо не розгляду у встановлені строки звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023, отже у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, як наслідок підлягає задоволенню і вимога зобов`язального характеру в частині зобов`язання Секретаріат Уповноваженого з прав людини розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023.

Крім того, як зазначалося вище, у листі Секретаріату Уповноваженого з прав людини №52963.4/К-27641.3/23/49.2 від 26.09.2023 у відповідь на звернення від 14.09.2023 (вх. № К-27641.3/23), ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами перевірки відомостей щодо реєстрації документів у СЕД встановлено, що інформація про реєстрацію звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 - відсутня. Крім того, в результаті детального аналізу електронної кореспонденції, яка надходила до Секретаріату Уповноваженого з`ясовано, що з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну пошту Секретаріату Уповноваженого за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 не надходило жодного звернення, про що свідчить інформація, відображена в додатку. Таким чином вказав на відсутність підстав для вжиття заходів реагування.

Відповідно до частини першої, пункту 4 частини другої статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити, зокрема, надання недостовірної або неповної інформації.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 неодноразово через свою електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався до Уповноваженого з прав людини із заявами, зверненнями та скаргами, хоча б засобами електронного зв`язку було подано заяву про моніторинг на 15.03.2023 апеляційного розгляду справи, яка зареєстрована за вх. №К-8347.3/23 від 13.03.2023 та інформаційний запит від 14.04.2023, який зареєстровано за вх. №332.13/23/ЗІ від 18.04.2023.

З огляду на викладене, суд вказує на те, що лист №52963.4/К-27641.3/23/49.2 від 26.09.2023, наданий у відповідь на запит від 14.09.2023, у розумінні вимог чинного законодавства України не може вважатися належною відповіддю на звернення, адже мітить посилання про те, що з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну пошту Секретаріату Уповноваженого за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 не надходило жодного звернення, проте як встановлено судом, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами, зверненнями та скаргами на офіційну електронну пошту Секретаріату Уповноваженого , а тому такий розгляд звернення позивача є неналежним.

Поряд із цим в частині зазначення інформації про відсутність реєстрації звернення позивача від 09.06.2023, суд зазначає, що така є достовірною, адже як було встановлено судом вище, відповідач не зареєстрував звернення ОСОБА_1 , не розглянув його та не надав на нього обґрунтовану відповідь.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що при формуванні відповіді на звернення позивача від 14.09.2023, Секретаріатом було зазначено недостовірну інформацію в частині зазначення про не надходження з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну пошту Секретаріату Уповноваженого за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 жодного звернення, суд доходить висновку про необхідність визнання таких дій протиправними.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, з урахуванням положень ст. 20, 24 Закону №2939-VI, у разі встановлення порушень, до повноважень суду відноситься визнання дії або бездіяльності протиправними.

При цьому суд враховує, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

При цьому, з метою відновлення прав позивача, порушення яких відбулось внаслідок відображення в листі від 26.09.2023 за №52963.4/К-27641.3/23/49.2 недостовірної інформації, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати достовірну інформацію, в частині того, яка кількість заяв, звернень та скарг було надіслано ОСОБА_1 з електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну адресу Секретаріату Уповноваженого з прав людини .

В зв`язку з чим позовні вимоги в цій частини також підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправними дій Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду звернення від 14.09.2023 про порушення посадовою особою відповідача прав на інформацію та на звернення не об`єктивно та не всебічно (не по суті його змісту), суд зазначає таке.

Так, розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоби створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої нема в його володінні (близькі за змістом висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18).

У ході розгляду справи встановлено, що 14.09.2023 позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням про порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», що зареєстрований за вхідним №К-27631.3/23 від 14.09.2023, в якому зазначив, що Козятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на офіційну електронну адресу отримано від нього запит від 10.06.2023 року. Проте, в порушення вимог запиту та вимог ЗУ "Про доступ до публічної інформації", ЗУ "Про звернення громадян" та ЗУ "Про захист персональних даних", Декларації прав людини та Міжнародного пакту про громадянські та політичні права тощо, на вказаний запит не було надіслано ні запитуваної інформації, ні відповіді на запит. Тому ОСОБА_1 просив:

1. Встановити та притягнути в межах строків передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по ст. 212 прим 3 КУпАП за вчинене адміністративне правопорушення викладене в зверненні;

2. Завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі в розгляді справи в якості потерпілого;

3. Після притягнення до відповідальності внести акт реагування.

Копію акту перевірки та документів, створених в результаті розгляду даної скарги та матеріалів адміністративного провадження просив надіслати рекомендованим листом на вищевказану адресу та на електронну адресу.

Листом Секретаріату Уповноваженого з прав людини №56533.4/К-27631.3/23/53 від 13.10.2023 у відповідь на звернення від 14.09.2023, ОСОБА_1 повідомлено, що з метою повного і всебічного з`ясування обставин справи, на підставі статті 101 Конституції України, статті 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» до Козятинського відділу ДРАЦС у Хмільницькому районі був надісланий відповідний запит. Згідно отриманої інформації від 11.10.2023 встановлено, що запит від 10.06.2023 зареєстрований та відповідь надіслана засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» на зазначену у запиті адресу. Таким чином Секретаріат Уповноваженого з прав людини зазначив, що право на інформацію ОСОБА_1 поновлено.

Звернення ОСОБА_1 від 14.09.2023 розглянуто відповідно до вимог Закон України "Про звернення громадян", та зазначено про можливість оскарження відповіді, в порядку визначеному статтею 16 Закон України "Про звернення громадян".

Також до Листом Секретаріату Уповноваженого з прав людини №56533.4/К-27631.3/23/53 від 13.10.2023 долучено в якості додатків відповідь на інформаційний запит Козятинського відділу ДРАЦС у Хмільницькому районі Вінницької області №742- 28.22-35/25 від 26.09.2023 та докази її надіслання засобами поштового зв`язку та на електронну скриньку позивача.

Таким чином, у ході розгляду справи встановлено, що у відповідь на звернення позивача від 14.09.2023 відповідач листом №56533.4/К-27631.3/23/53 від 13.10.2023 надав інформацію, яка в силу його компетенції та повноважень, перебуває в його розпорядженні.

Також суд відмічає, що матеріалами справи підтверджено, що звернення ОСОБА_1 від 14.09.2023 розглянуто відповідно до вимог Закон України "Про звернення громадян", позивачу надана змістовна та обґрунтована відповідь, відповідно якої його право на інформацію поновлено.

Відповідь надана у строк, встановлений Законом №393/96-ВР, та роз`яснює можливість і порядок її оскарження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом №2939 та Законом України "Про звернення громадян", а тому відсутні підстави в цій частині для визнання його дій неправомірними та зобов`язання поновити порушені права позивача.

В свою чергу, наведені позивачем у позовній заяві доводи про неналежний розгляд його звернення від 14.09.2023 в частині надання інформації не по суті його змісту, за своїм змістовним наповненням не спростовують вищенаведених висновків суду, а лише свідчать про незадоволення позивача з змістом отриманої на свій запит відповіддю, що не є тотожним ненаналежному розгляду запиту.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скласти протокол про адміністративне правопорушення на винну особу в порушенні його прав, виявлених відповідачем та вказаних ним в листі від 13.10.2023 №56533.4/К-27631.3/23/53, суд вказує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 101 Конституції України передбачено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує, зокрема, за зверненнями громадян України.

Необхідно зазначити, що відповідно до статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Тобто Уповноважений не підміняє функцій та повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю або суду.

Поняття «дискреція» при розгляді Уповноваженим звернень громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, охоплює його повноваження (права і обов`язки), визначені статтею 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та полягає у врахуванні й оцінці наведених у зверненні обставин та прийнятті Уповноваженим відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» рішення про: відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; роз`яснення заходів, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; направлення звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; відмову в розгляді звернення.

Механізм здійснення провадження у справах про порушення прав та свобод людини і громадянина врегульовано Порядком здійснення провадження Уповноваженого, затвердженим наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 року № 18/02-13 (далі - Порядок № 18/02-13).

Так, відповідно до пункту 1.1. Порядку № 18/02-13 провадження Уповноваженого - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав і свобод людини.

Під час провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідні для виконання таких дій та прийняття рішень. Критерієм для визначення розумності строків провадження є складність провадження, яка визначається з урахуванням кількості порушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки дій, необхідних для здійснення провадження (пункт 1.4. Порядку № 18/02-13), тощо.

Підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться, зокрема, у зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку) (пункт 2.1. Порядку № 18/02-13). Провадження завершується шляхом надання остаточної відповіді авторові звернення за результатами з`ясування обставин справи після вжиття передбачених Законом № 776 заходів, спрямованих на запобігання порушенням прав і свобод людини або сприяння їх поновленню.

Таким чином, складання протоколу є механізмом, необхідність застосування якого визначають уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого, враховуючи обставини справи в кожному випадку окремо.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №640/5681/19 (адміністративне провадження №К/9901/33907/19) визначено, що зобов`язання Омбудсмена в межах повноважень вирішити питання щодо реалізації повноважень, передбачених пунктами 11, 12, 14 частини першої статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», а також притягнення винних працівників до відповідальності буде втручанням у дискреційні повноваження Омбудсмена.

Отже, застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком Уповноваженого, а визначення ним найбільш доцільного та ефективного заходу реагування в конкретній ситуації належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються Уповноваженим на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів саме того, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Як встановлено судом, при розгляді звернення позивача від 14.09.2023, Уповноважений у листі від 13.10.2023 №56533.4/К-27631.3/23/53 дійшов висновку, що підстави для вжиття додаткових заходів реагування відносно посадових осіб Козятинського відділу ДРАЦС у Хмільницькому районі відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення на винну особу та зобов`язання відповідача вчинити такі дії є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки входить до дискреційних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Щодо клопотання позивача про винесення окремої ухвали суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Тобто постановлення окремої ухвали можливе виключно за ініціативою суду, воно є правом, а не обов`язком суду, і реалізація такого права безпосередньо пов`язана з виявленням судом саме під час розгляду справи порушення закону. Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення. Окрема ухвала є й реакцією на ті порушення, що не усуваються рішенням.

Оцінюючи доводи позивача з приводу наявності передбачених наведеними нормами підстав для постановлення окремої ухвали, суд під час розгляду цієї справи будь-яких обставин, що могли б бути підставою для винесення окремої ухвали, не встановив.

Одночасно суд зазначає, що окрема ухвала поставляється у разі, коли суд самостійно не може усунути порушення закону. Такого під час розгляду цієї справи не встановлено, відповідно це клопотання не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково у визначений судом спосіб.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023.

Зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини розглянути зверенння ОСОБА_1 від 09.06.2023, у відповідності до вимог, передбачених Законом України «Про звернення громадян».

Визнати протиправними дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання недостовірної інформації (в частині зазначення про не надходження з електронної пошти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну пошту Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за період з 17.02.2023 по 25.06.2023 жодного звернення) у листі від 26.09.2023 за №52963.4/К-27641.3/23/49.2 на інформаційний запит ОСОБА_1 від 14.09.2023.

Зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надати ОСОБА_1 достовірну інформацію, в частині того, яка кількість заяв, звернень та скарг було надіслано ОСОБА_1 з електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Секретаріат уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вул. Інститутська, 21/8, м. Київ, )

Суддя Мультян Марина Бондівна