Справа № 440/15480/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 р. Справа № 440/15480/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.10.2023, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/15480/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2023 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення за підпорядкованістю до вищого командування Списку про присвоєння ОСОБА_1 чергового військового звання «капітан»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити за підпорядкованістю до вищого командування Список про присвоєння йому чергового військового звання «капітан»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення відповідно до «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, починаючи з 16.02.2023 по 17.06.2023 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати підйомної допомоги, передбаченої «Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженого Наказом Міністерства оборони України 05 лютого 2018 року № 45;

- зобов`язати нарахувати та виплатити Військову частину НОМЕР_1 неотриману підйомну допомогу передбачену «Порядком виплат військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженого Наказом Міністерства оборони України 05 лютого 2018 року № 45;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь його відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що був ознайомлений з наказом лише 19.09.2023, що підтверджується електронною роздруківкою Нової пошти №1648 про отримання посилки.

Крім того, просив суд першої інстанції врахувати, що він є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , на підставі укладеного у 2019 році контракту. Звернув увагу суду на те, що попри численні звернення в усній та письмовій формі, можливості ознайомитись із особовою справою та згаданим наказом про переведення його до іншої частини не мав, у зв`язку з бездіяльністю командування військової частини НОМЕР_1 .

Вказані обставини свідчать, що у період виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини він мав об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення до суду щодо невиплати відповідачем додаткової винагороди.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позов позивачу, суд першої інстанції послався на те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та наявності підстави, визначеної ч. 2 ст. 123 КАС України.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції проявлено надмірний формалізм у підході до розгляду цієї справи та відверте зневажливе ставлення до особи позивача, оскільки суд невірно встановив фактичні обставини справи, не повно дослідив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом.

Вказує, що строк звернення до суду з цим позовом пропущено з поважних підстав, оскільки попри його численні звернення в усній та письмовій формі, можливості ознайомитись із особовою справою та згаданим наказом про переведення його до іншої частини не мав можливості, у зв`язку з бездіяльністю командування військової частини НОМЕР_1 . З наказом був ознайомлений лише після отримання відповіді на адвокатський запит, а саме 19.09.2023, що підтверджується електронною роздруківкою Нової пошти №1648 про отримання посилки. Також зазначає, що з копії відповідного наказу не вбачається, що ОСОБА_1 був з ним ознайомлений. Жодні підписи з приводу ознайомлення з наказом, або відмова від ознайомлення на наказі відсутні. Отже, припущення суду з приводу своєчасного ознайомлення ОСОБА_1 з наказом є передчасними.

Крім того звертає увагу, що у період виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини він мав об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення до адміністративного суду щодо невиплати відповідачем додаткової винагороди.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень ст. 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом із тим, такі правовідносини регулюються ст. 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст. 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі № 460/17052/21, від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 25.04.2023 року у справі № 380/15245/22.

Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).

З огляду на викладене строк звернення до суду продовжений законом, а саме, пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Саме такі висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 380/14039/22.

Так, в період до 30.06.2023 в Україні діяв карантин, під час дії якого строки звернення до суду були продовжені, а тому строк звернення до суду з цим позовом, визначений ст. 233 КЗпП починає відліковуватись з 01.07.2023 (наступний день після закінчення карантину) та закінчився 02.10.2023.

Натомість, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди 14.10.2023, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, що вірно враховано судом першої інстанції.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду у цій справі, виходячи із наступного.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ч. 4 ст. 9 КАС України) полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Загальновідомим є факт, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі, Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строки дії воєнного стану продовжено по теперішній час.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , військова служба є безперервною. Позивач звертався в усній та письмовій формі, можливості ознайомитись із особовою справою та згаданим наказом про переведення його до іншої частини не мав можливості, у зв`язку з бездіяльністю командування військової частини НОМЕР_1 . З наказом був ознайомлений лише після отримання відповіді на адвокатський запит, а саме 19.09.2023, що підтверджується електронною роздруківкою Нової пошти №1648 про отримання посилки. Також зазначає, що з копії відповідного наказу не вбачається, що ОСОБА_1 був з ним ознайомлений. Жодні підписи з приводу ознайомлення з наказом, або відмова від ознайомлення на наказі відсутні. Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

При цьому, строк звернення до суду пропущений ОСОБА_1 на дванадцять календарних днів, тобто не є значним.

Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених 233 КЗпП України.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22.

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22.07.2021 року у справі № 340/141/21, від 16.09.2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12.09.2022 року у справі № 120/16601/21-а.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі № П/9901/736/18 встановлено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Bellet v. France Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи, що позивач на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення до суду з даним позовом є діючим військовослужбовцем під час дії воєнного стану, введеного в Україні у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що у сукупністю з іншими, наведеними у заяві обставинами, ускладнило йому своєчасне звернення до адміністративного суду з позовом, а також враховуючи ту обставину, що строк звернення до суду з позовом позивачем пропущено лише на 12 календарних днів, колегія суддів вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду та поновити такий строк.

Натомість, суд першої інстанції не вжив усіх, визначених законом, заходів та не встановив усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі на стадії відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду.

Щодо порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, колегія суддів зазначає, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску, а отже порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог не було підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 по справі № 440/15480/23 - скасувати.

Справу № 440/15480/23 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва