Справа № 280/10871/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 березня 2024 року

м. Київ

справа №280/10871/21

адміністративне провадження № К/990/13779/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Єресько Л.О.,

Радишевської О.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2022 (головуючий суддя - Н.В. Стрельнікова)

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 (головуючий суддя - Т.І. Ясенова, судді - А.В. Суховаров, О.В. Головко)

у справі № 280/10871/21

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, в якому просив cтягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період із 22.07.2021 по день винесення рішення суду (розмір якого станом на 22.10.2021 дорівнює 400 472 грн 32 коп) та 648 000 грн 00 коп моральної шкоди в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків Запорізької обласної прокуратури, а в разі відсутності відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На обґрунтування позовних вимог позивач указує, що наказом від 14.12.2015 позивача звільнено з посади прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя та з органів прокуратури Запорізької області у зв`язку із скороченням штату працівників. Позивач оскаржив наказ про звільнення до суду. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 808/685/16 наказ про звільнення скасовано, позивача поновлено на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя з 15.12.2015. Незважаючи на те, що вказане рішення підлягає негайному виконанню, відповідачем станом на момент подання цієї позовної заяви рішення не виконано. У зв`язку з невиконанням рішення про поновлення позивача на посаді, ОСОБА_1 зазначає про право на виплату середнього заробітку відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України. Крім того, позивач указує, що справа про поновлення позивача розглядалася більше 5 років, після поновлення позивача відповідач ухиляється від виконання рішення, що набрало законної сили. Зазначені обставини унеможливили поновлення порушених прав позивача у розумний строк, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, внаслідок триваючих душевних страждань, що, на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2022, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 23.07.2021 до 17.02.2022 включно в розмірі 35 493 грн 10 коп. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки рішення суду від 22.07.2021 у справі № 808/685/16 про поновлення позивача на посаді на момент розгляду цієї справи відповідачем не виконано, вказане тягне за собою обов`язок роботодавця виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки. Також суди виснували, що невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, щодо поновлення позивача на посаді призвело до моральних страждань позивача та змусило останнього докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення своїх прав, що є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Підставою, на якій подана касаційна скарга, відповідач указує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 236 Кодексу законів про працю України за умови відсутності вини роботодавця та наявності поважних причин у несвоєчасному виконанні судового рішення про поновлення прокурора районної прокуратури на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями прокурора окружної прокуратури.

Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури.

Ухвалою від 29.05.2023 Верховний Суд заяву Запорізької обласної прокуратури про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень у справі задовольнив, зупинив виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі № 280/10871/21 до закінчення перегляду справи у касаційному порядку.

Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, відсутність якого згідно з приписами частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 06.03.2024 адміністративну справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Спірні правовідносини в цій справі склалися з приводу невиконання відповідачем судового рішення у справі, яким позивача поновлено на посаді.

Верховний Суд ураховує, що після відкриття касаційного провадження було з`ясовано, що Верховним Судом уже сформовано правову позицію у подібних правовідносинах щодо застосування статті 236 Кодексу законів про працю України, зокрема, у постанові від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такої правової позиції.

Так, у постанові від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20 Верховний Суд підкреслив, що судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням із часу його оголошення в судовому засіданні.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

У вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що положеннями статті 235 Кодексу законів про працю України законодавець передбачив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

У постанові від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20 Суд зауважив, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У постановах від 11.06.2020 у справі № 2340/3029/18, від 31.01.2023 у справі № 340/10802/21 Верховний Суд указав, що статтею 236 Кодексу законів про працю України передбачено право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі й законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.

Отже, за наявності встановленого факту невиконання судового рішення, яке підлягає виконанню негайно, наявні підстави для стягнення відповідно до приписів статті 236 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Оскільки у цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем допущено затримку виконання рішення суду у справі № 808/685/16, тому для відповідача у спірних правовідносинах виникає обов`язок виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді.

За правилами пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд уважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку щодо наявності підстав для закриття касаційного провадження у справі.

За змістом частини третьої статті 375 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

З огляду на вказані приписи, виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі № 280/10871/21, яке було зупинено ухвалою Верховного Суду від 29.05.2023, підлягає поновленню.

Керуючись статтями 327, 339, 341, 345, 355, 375 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

1. Закрити касаційне провадження № К/990/13779/23 у справі № 280/10871/21 за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі № 280/10871/21 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди.

2. Поновити виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі № 280/10871/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко

Судді Л.О. Єресько

О.Р. Радишевська