Справа № 260/8387/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 рокум. Ужгород№ 260/8387/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправним і скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 209 Про результати службового розслідування від 29.03.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та стягнути з в/ч НОМЕР_1 безпідставно скасоване грошове забезпечення з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року та додаткову грошову винагороду за лютий 2023 року та березень 2023 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що з 03.03.2022 року його було призвано на військову службу за мобілізацію до в/ч НОМЕР_1 та призначено на посаду командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 . 14.07.2022 року переведений на посаду головного сержанта стрілецького взводу стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 .

Так, в період з 20.02.2023 року по 29.03.2023 року відповідачем було проведено службове розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я молодшого сержанта ОСОБА_1 , за наслідками якого, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, прийнято рішення звернутися до органу досудового розслідування з повідомленням про наявність у діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також, утримано грошове забезпечення та грошову винагороду за період нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я та самовільного перебування поза розташуванням військової частини в період з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року.

Вважаючи висновки службового розслідування помилковими, необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а наказ про результати службового розслідування - протиправним та таким, що порушує конституційні та трудові права, позивач звернувся до суду із даним позовом про скасування спірного наказу та стягнення із відповідача безпідставно скасованого грошового забезпечення та додаткову грошову винагороду.

Ухвалою судді від 16.10.2023 року відкрито провадження за даною позовною заявою та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого, відповідач не погоджується з позовними вимогами, не визнає їх повністю і вважає їх необґрунтованими, а підстави позову та доводи, викладені в позові безпідставними.

Зазначає, що твердження позивача про те, що відповідачем не було вжито заходів щодо з`ясування обставин, які підтверджують чи спростовують інформацію щодо скоєння позивачем правопорушення не заслуговує на увагу суду з причин того, що відповідачем саме з цією метою і було призначено та проведено службове розслідування за фактом можливого скоєння позивачем правопорушення.

Так, в ході проведення службового розслідування, посадовими особами відповідача встановлено факт неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків, що проявилося в порушенні вимог ст. 11, 12, 14 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в результаті чого, до позивача правомірно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а також, утримання грошового забезпечення і додаткової винагороди.

Таким чином наголошує, що спірний наказ був прийнятий у межах повноважень, наданих командиру в/ч НОМЕР_1 Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, в межах визначених строків притягнення до дисциплінарної відповідальності та з дотриманням встановленої процедури. При цьому, при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності були враховані характер та обставини правопорушення. Вищевказаний наказ є підсумком підтвердження того, що до позивача були застосовані заходи дисциплінарного впливу за підтверджений факт самовільного залишення військової служби. Підписанню наказу передувало прийняття наказу про проведення службового розслідування з метою встановлення чи спростування ступеню вини військовослужбовця.

23.11.2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, де наголошує, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем з пропуском встановленого ухвалою суду від 16.10.2023 року строку, а відтак, не може бути взятим до уваги судом.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами адміністративної справи, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.03.2022 року № 8, позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення частини. З моменту прибуття знаходився на медичному забезпеченні в/ч НОМЕР_1 .

Під час проходження служби отримав пошкодження правого плечового суглобу. З приводу даної травми неодноразово звертався до медичного пункту зі скаргами на больові відчуття.

02.11.2022 року медичним пунктом в/ч НОМЕР_1 позивачу було видане направлення та скеровано на проходження лікування шляхом оперативного втручання на базі медичного центру МПП «Фірма «Реабілітація» згідно з діагнозом «Ушкодження губи правої лопатки».

16.11 2022 року на базі медичного центру МПП «Фірма «Реабілітація», що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. В. Лобановського, 17, позивача було оформлено на стаціонарне лікування з діагнозом «Пошкодження SLAP суглобової губи, ураження шківа ДГ ДМП правого плечового суглобу». Того ж дня було виконано оперативне втручання: артроскопія правого плечового суглобу, анкерна рефіксація суглобової губи, відкритий тенодез ДГ ДМП.

17.11.2022 року позивача у задовільному стані було виписано з одночасним поданням рекомендацій у виписці.

18.11.2022 року в/ч НОМЕР_1 за вих.№1805А позивачу було видано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до служби до Мукачівського військового шпиталю (в/ч НОМЕР_2 ), підписане начальником медичної служби Б. Рогачем та командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

19.11.2022 року лікарями Мукачівського військового шпиталю (в/ч НОМЕР_2 ) було проведено медичний огляд позивача, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову ВЛК: «Стан після операції (16.11.2022 року): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

20.11.2022 року позивачем було подано рапорт командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 щодо надання відпустки за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК від 19.11.2022 року та отримано дозвіл на відбуття у відпустку з 20.11.2022 року по 19.12.2022 року з прибуттям до місця тимчасової дислокації частини 20.12.2022 року.

16.12.2022 року лікарями Мукачівського військового шпиталю (в/ч НОМЕР_2 ) було проведено повторний медичний огляд позивача з метою визначення придатності до служби, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову ВЛК: «Стан після операції (16.11.2022 року): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

17.12.2022 року позивачем було подано рапорт командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 щодо надання відпустки за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК від 16.12.2022 року та отримано дозвіл на відбуття у відпустку з 19.12.2022 року по року з прибуттям до місця тимчасової дислокації частини 18.01.2023 року.

16.01.2023 року лікарями Мукачівського військового шпиталю (в/ч НОМЕР_2 ) було проведено повторний медичний огляд позивача з метою визначення придатності до служби, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову BЛK: «Стан після операції (16.11.2022 року): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

17.01.2023 року позивачем було подано рапорт командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 щодо надання відпустки за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК від 16.01.2023 року та отримано дозвіл на відбуття у відпустку з 18.01.2023 року по 16.02.2023 року з прибуттям до місця тимчасової дислокації частини 17.02.2023 року.

16.02.2023 року лікарями Мукачівського військового шпиталю (в/ч НОМЕР_2 ) було проведено повторний медичний огляд позивача з метою визначення придатності до служби, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову ВЛК: «Післятравматична нестійка контрактура правого плечового суглоба після операції (16.11.2022 року): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує реабілітаційного лікування в умовах КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни», м. Ужгород, Закарпатської області, орієнтовно на 30 календарних днів».

20.02.2023 року позивач був прийнятий та оформлений на стаціонарне реабілітаційне лікування в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни».

20.03.2023 року закінчив реабілітаційне лікування та був виписаний (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №154 від 20.03.2023 року).

22.03.2023 року позивач прибув для подальшого проходження служби до пункту тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

В той же час, 20.02.2023 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 124 було призначено службове розслідування щодо обставин перебування позивача на лікуванні за межами в/ч НОМЕР_1 в період з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року, з результатами якого позивача було ознайомлено 26.06.2023 року за його заявою про ознайомлення із матеріалами проведеного відносно нього службового розслідування.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.02.2023 року за № 124, службове розслідування призначено з метою встановлення ступеня вини молодшого сержанта ОСОБА_1 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я, підстав та обставин його перебування поза розташуванням в/ч НОМЕР_1 у період з 17.02.2023 року по 20.02.2023 року, уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

За наслідками проведено службового розслідування, 29.03.2023 року відповідачем складено акт, зі змісту якого в ході проведення службового розслідування було встановлено, що у період з 18.01.2023 року по 16.02.2023 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК № 173/321 від 16.01.2023 року, виданої в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується та встановлюється наказом командира військової частини за № 18 від 18.01.2023 року та виданим позивачу відпускним квитком № 51 від 18.01.2023 року, в якому зазначено про необхідність з`явитися до місця тимчасової дислокації частини 17.02.2023 року.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 83 від 22.03.2023 року позивач вважається таким, що прибув для виконання службових завдань в н.п. Ямпіль, Сумської області.

З зазначених матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач не прибув вчасно, у встановлений наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 18 від 18.01.2023 року строк, з відпустки за станом здоров`я до місця тимчасової дислокації військової частини.

Так, аргументуючи наявність поважних причин нез`явлення вчасно на службу, позивач спирається на отриману ним довідку ВЛК в/ч НОМЕР_2 за № 517/964 від 16.02.2023 року про те, що він потребує реабілітаційного лікування в умовах КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» орієнтовно на 30 календарних днів та подальшу, на підставі даної довідки, госпіталізацію його у вказаний вище заклад.

Однак, військовослужбовець не надав у рамках проведення службового розслідування жодних документів, які б підтверджували надання йому права звернутися до в/ч НОМЕР_2 для проведення повторної військово-лікарської комісії 16.02.2023 року, направлення чи будь-який інший дозвіл в/ч НОМЕР_1 , відповідного військового органу чи установи даний військовослужбовець не отримував.

Військовослужбовець надіслав фотографію довідки медичного огляду ВЛК в/ч НОМЕР_2 № 517/964 від 16.02.2023 року вже пройшовши даний огляд, жодного направлення чи дозволу з боку посадових осіб військової частини на проходження повторно ВЛК ОСОБА_1 не отримував.

З наведеного, відповідачем зроблено висновок, що позивач звернувся до в/ч НОМЕР_2 для проходження повторного медичного огляду ВЛК самовільно.

Аналогічно, позивач надіслав фотографію довідки № 132 від 20.02.2023 року, в якій зазначено, що він перебуває на стаціонарному лікуванні (обстеженні) в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» з 20.03.2023 року, однак, жодного направлення чи дозволу з боку посадових осіб військової частини на госпіталізацію у даний лікувальний заклад, позивач не отримував.

З аналізу вказаних фактів, відповідачем встановлено, що позивач самовільно звернувся до в/ч НОМЕР_2 та КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни», належним чином про причини своєї відсутності в розташуванні військової частини, а також про необхідність проходження медичного огляду ВЛК і госпіталізації в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» не повідомляв, дозволу на звернення до зазначених установ не отримував, направлення на проходження ВЛК та госпіталізацію не отримував.

Відтак, самовільні звернення до лікувальних закладів, самовільне проходження медичного огляду ВЛК та самовільне перебування на лікуванні не можуть бути визнаними поважними причинами нез`явлення вчасно на службу молодшого сержанта ОСОБА_1 , натомість, вони є ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Як зазначено в акті службового розслідування, своїми умисними діями позивач порушив вимоги ст. ст. 11, 12, 14, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в результаті чого, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.03.2023 року № 209 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Крім того, зі спірного наказу, оскільки в діях позивача вбачається наявність ознак кримінального правопорушення, копію матеріалів службового розслідування направлено до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР та до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону для надання правової оцінки.

Також, п. 6 вказаного наказу, доручено утримати грошове забезпечення позивача з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року, а також утримати додаткову винагороду за лютий та березень 2023 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Для надання оцінки спірному наказу суд вважає за необхідне навести положення законодавства щодо порядку проходження військової служби, а також процедури проведення службового розслідування.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому, Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

В силу вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно статті 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

В силу статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (стаття 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування не призначається:

- у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг, за винятком випадків, визначених в абзаці тринадцятому пункту 1 цього розділу;

- якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Розділу III Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 1 розділу VI Порядку № 608).

Судом у цій справі встановлено, що 20.02.2023 року командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №124 «Про призначення службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я молодшого сержанта ОСОБА_1 ».

За результатом проведення службового розслідування, 29.09.2023 року офіцером групи планування управління в/ч НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_5 оформлено акт службового розслідування.

29.03.2023 року командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ за №209 «Про результати службового розслідування», згідно якого визначено:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

2. За нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я, самовільні звернення до лікувальних закладів та самовільне перебування поза розташуванням військової частини з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року, неналежне виконання своїх обов`язків та порушення вимог ст. 11, 12, 14 та 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності оголосити «ДОГАНУ».

3. Оскільки в діях молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачається наявність ознак кримінального правопорушення, копію матеріалів службового розслідування направити до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР та до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону для надання правової оцінки.

4. Визнати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 51 від 20.02.2023 року у частині, що стосується встановлення перебування на лікуванні молодшого сержанта ОСОБА_1 з 20.02.2023 року таким, що не реалізувався.

5. Начальнику групи персоналу підготувати проект наказу про встановлення факту нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я та перебування у самовільному залишенні частини головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року.

6. Помічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби утримати грошове забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року, утримати додаткову винагороду молодшого сержанта ОСОБА_1 за лютий 2023 року та за березень 2023 року.

7. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 провести роботу щодо недопущення зазначених випадків у майбутньому.

8. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

9. Наказ довести до особового складу в частині, що їх стосується.

Надаючи оцінку доводам щодо неналежного виконання позивачем своїх обов`язків та порушення вимог ст. 11, 12, 14 та 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, що були покладені в основу притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістомст.172-11 КУпАП самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб - тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.

Діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, - тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, - тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Розділом III КУпАП визначені органи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, Верховним Судом.

У свою чергу, підвідомчість справ про адміністративні правопорушення установлені Главою 17 КУпАП.

У відповідності дост.221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема статтями 172-4 - 172-20.

Отже, справи з приводу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-11 розглядаються суддею відповідно територіальній юрисдикції суду.

Статтею 255 КУпАП установлено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи:

- органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7);

-прокурор (статті 172-4 - 172-20, 185-4, 185-8, 185-11);

-командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів) (статті 172-10 - 172-20).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 172-11 КУпАП здійснюється суддею відповідного суду за результати розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного зазначеними у статті 255 КУпАП посадовими особами.

Указане означає, що лише суддя відповідного суду може вирішувати питання наявності чи відсутності у діях особи адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-11 КУпАП.

Системний аналіз зазначених норм КУпАП дає підстави для висновку, що особа може вважатися такою, що вчинила адміністративне правопорушення передбаченого статтею 172-11 КУпАП лише у випадку встановлення судом у її діях складу цього правопорушення за результатами розгляду складеного відносно неї протоколу, про що виноситься постанова.

Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 407 Кримінального кодексу України визначено склад злочину, за який передбачено покарання в разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Так, ч.1-5ст.407 Кримінального кодексу України передбачено, що самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця, - караються триманням у дисциплінарному батальйоні на строк до двох років або позбавленням волі на строк до трьох років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, - караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або службовим обмеженням на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Разом з тим, ст.2 Кримінального кодексу України визначає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1ст.1 Кримінального процесуального кодексу України).

Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.

В силу вимог ст.24 Закону №2232-XII саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.

За відсутності доведення факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.

Отже, визнаючи наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення , відповідачем порушено положення ч.2ст.24 Закону № 2232-XII та Порядку №260.

Доводи відповідача про правомірність зняття позивача з усіх видів грошового забезпечення у зв`язку із вчиненням ним діянь, що мають ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, є безпідставними.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач по факту самовільного залишення військової частини притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Отже, відповідачем не доведено, що (в період з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року) факт самовільного залишення військової частини позивачем у встановленому законом порядку був підтверджений, що свідчить про протиправність спірного наказу та, як наслідок відсутність підстав для призупинення виплати позивачу грошового забезпечення та невиплати додаткової винагороди.

Зазначені обставини свідчать про неповноту проведеного службового розслідування, не встановлення всіх обставин, що мали значення для вирішення питання про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, неналежне встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню проступку.

Суд враховує наявність певних меж розсуду командира при визначенні виду дисциплінарного стягнення, разом з цим, визначення виду стягнення має відбуватися з дотриманням всіх гарантій прав військовослужбовця, визначених спеціальним законодавством, з урахуванням усіх обставин та підтвердженням цих обставин належними доказами. Тобто наявність дискреційних повноважень не нівелює обов`язку командира діяти у відповідності до норм діючого законодавства.

З урахуванням наведених вище висновків суду стосовно неповноти встановлення обставин, що мають значення для вирішення питання про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку, що пункт 2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023 року "Про результати службового розслідування" про застосування до головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 дисциплінарного стягнення у вигляді - "догана" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Із аналогічних підстав підлягає скасуванню пункт 6 наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023 року "Про результати службового розслідування" про утримання грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року та додаткової винагороди за лютий 2023 року та березень 2023 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з в/ч НОМЕР_1 безпідставно скасованого грошового забезпечення з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року та додаткової грошової винагороди за лютий 2023 року та березень 2023 року - суд зазначає, що стягненню підлягають лише нараховані суми, а тому належним способом захисту є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення в період з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року та додаткову грошову винагороду за лютий 2023 року та березень 2023 року.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023 року "Про результати службового розслідування" про застосування до головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді - "догана".

3. Визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023 року "Про результати службового розслідування" про утримання грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року та додаткової винагороди за лютий 2023 року та березень 2023 року.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 17.02.2023 року по 22.03.2023 року та додаткову грошову винагороду за лютий 2023 року та березень 2023 року.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті