Справа № 520/25748/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 р. Справа № 520/25748/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023, по справі № 520/25748/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр Аквакультура"

до Волинської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» звернулась до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UА205030/2023/000142/2 від 31.07.2023; №UА205030/2023/000157/2 від 04.09.2023;

- визнати протиправними та скасувати картки-відмови №UА205030/2023/000470 від 31.07.2023; №UА205030/2023/000531 від 04.09.2023;

- стягнути з Волинської митниці судові витрати у розмірі 34313,40 грн., з яких 30000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу адвоката та 4313,4 грн. - розмір сплаченого судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 задоволено позов.

Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UА205030/2023/000142/2 від 31.07.2023, №UА205030/2023/000157/2 від 04.09.2023.

Визнано протиправними та скасовано картки-відмови №UА205030/2023/000470 від 31.07.2023, №UА205030/2023/000531 від 04.09.2023.

Стягнуто з Волинської митниці на користь ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору в розмірі 4313,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30000 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не надання судом першої інстанції оцінки доводам відповідача, що надані до митного оформлення документи містили розбіжності, а саме: у рахунку-фактурі від 21.07.2023 № 23010 міститься інформація щодо повної попередньої оплати, що суперечить умовам п. 5 договору від 05.06.2017 № ORS-65/17, яким погоджено часткову передоплату; договір від 05.06.2017 № ORS-65/17, сертифікат від 14.06.2023 та доповнення до договору від 30.12.2021 містять ознаки цифрового копіювання відбитків печаток та підписів. Рівень митної вартості товарів, вказаних у митних деклараціях, поданих позивачем, є нижчим, ніж рівень митної вартості подібних товарів, які містяться у базі ЄАІС Держмитслужби. Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про правомірність оскаржуваних рішень та карток відмови, та як наслідок - необґрунтованість позовних вимог. Також апелянт, не погоджуючись із вартість відшкодованих витрат на правничу допомогу, зазначав, що підготовка до даної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала значних затрат часу та коштів.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 05.06.2017 між ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" (покупець) та FISH MARKET s.r.o., Словаччина (продавець) укладено Контракт № ORS-65/17, за умовами якого продавець продає, а покупець купує рибну продукцію та морепродукти, надалі товар, які відправляються декількома партями згідно інвойсів, як є невід`ємною частиною цього контракту.

Відповідно до п. 2 вказаного Контракту вага нетто товару, що поставляється, вид товару, кількість і сорт кожного найменування уточняється по кожній окремій поставці та фіксується в інвойсах.

Згідно з п. 3, 4 Контракту умови поставки товару визначаються в інвойсах згідно Інкотермс-2010, ціна за одиницю товару кожного найменування та сорту вказана у інвойсах. Умови оплати визначаються у кожному окремому інвойсі.

21.07.2023 між сторонами оформлений інвойс № 23010 щодо поставки товару: кета морожена б/г, патрана, розмір 1,8-2,7 кг, вартістю 53561,09 доларів США; камбала дволітня білобрюха морожена ціла, вартістю 6441,12 доларів США.

Також 25.08.2023 між сторонами оформлений інвойс № 23015 щодо поставки товару: філе морожене мінтая, без шкіри, розмір 170-227 грн., 10% глазурі 11250,00 кг., вартістю 20250 доларів США.

З метою митного оформлення вказаного товару 28.07.2023 позивачем до митного органу подано митну декларацію № 23UA92U5 та 04.09.2023 з митною декларацією №23UA55U0.

Для здійснення митного оформлення зазначених товарів до вказаних митних декларацій позивачем додано наступні документи:

- по МД № 23UA92U5 від 28.07.2023: контракт № ORS-65/17 від 05.06.2017; доповнення до контракту; Інвойс від 21.07.2023 № 23010; міжнародну автотранспортну накладну; банківський платіжний документ № 25 від 24.07.2023; довідку про транспортні витрати вих. № 27/2 від 27.07.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; ветеринарний сертифікат LT 0332011/565; сертифікат походження 281276 від 28.06.2023; експертну митру декларацію 23LTLC0100ЕК204723;

- по МД №23UA55U0 від 04.09.2023: контракт № ORS-65/17; доповнення до контракту; Інвойс від 25.08.2023 № 23015; міжнародну товарно-транспортну накладну; банківський платіжний документ № 25 від 24.07.2023; довідку про транспортні витрати вих. № 01/09-1 від 01.09.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; ветеринарний сертифікат LT 0332010/70; сертифікат походження №223N7001; експертну митру декларацію 23LTLC0100ЕК260CF8.

31.07.2023 та 04.09.2023 відповідачем направлено позивачу повідомлення стосовно правильності визначення митної вартості у МД № 23UA92U5 від 28.07.2023 та №23UA55U0 від 04.09.2023, в якій зазначено про необхідність представити до митного контролю додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосуються оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листами від 31.07.2023 № 31/01 та від 04.09.2023 № 04/01 ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» повідомлено про відсутність додаткових документів.

Волинською митницею Державної митної служби України складено картки відмови в прийнятті вищевказаних митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205030/2023/000470 від 31.07.2023; №UА205030/2023/000531 від 04.09.2023, та прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UА205030/2023/000142/2 від 31.07.2023; №UА205030/2023/000157/2 від 04.09.2023.

В обґрунтування вказаних рішень зазначено:

- по МД № 23UA92U5 від 28.07.2023: митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: у рахунку-фактурі від 21.07.2023 № 23010 інформації щодо повної попередньої оплати, що суперечить умовам п. 5 договору від 05.06.2017 № ORS-65/17, яким погоджено часткову передоплату; копія договору від 05.06.2017 № ORS-65/17 містить ознаки цифрового копіювання відбитків печаток та підписів,

- по МД №23UA55U0 від 04.09.2023: митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: копія сертифіката від 14.06.2023 та доповнення до договору від 30.12.2021 містять ознаки цифрового копіювання відбитка печатки.

В подальшому товар по зазначеним МД було випущено у вільний обіг за митними деклараціями №23UА11U3 від 04.09.2023, №23UА60U8 від 31.07.2023.

Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості та картками відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є неправомірними, оскільки позивачем до митного оформлення надано всі необхідні документи, які підтверджують правомірність та обґрунтованість застосування ним першого методу визначення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. ч 2, 3, 5 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 Митного кодексу України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 по справі № 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 809/1469/16, від 01.04.2021 по справі № 260/695/19.

Судовим розглядом встановлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною договору).

Позивачем до митного оформлення подано митні декларації, а також документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст. 64 Митного кодексу України.

Рішення митного органу про коригування митної вартості прийняті з огляду на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, не надано всіх витребуваних додаткових документів, подані декларантом, документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Отже, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в розрізі висновків митного органу, що покладені в основу оскаржуваних рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо посилань митного органу стосовно розбіжностей у наданих декларантом документах, а саме: зазначення у рахунку-фактурі від 21.07.2023 № 23010 інформації щодо повної попередньої оплати, що суперечить умовам п. 5 договору від 05.06.2017 № ORS-65/17, яким погоджено часткову передоплату слід вказати наступне.

Відповідно до п. 5 Контракту від 05.06.2017 № ORS-65/17 продавець зобов`язаний відвантажити товар за цінами, зазначеними в інвойсі. Покупець здійснює оплату вартості товару на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у п. 13 даного контракту, шляхом банківського переказу згідно з інвойсом. Платіжне зобов`язання вважається виконаним покупцем після списання коштів з його банківського рахунку. Умови оплати зазначаються в кожному окремому інвойсі. Оплата здійснюється на умовах часткової переоплати та/або по факту поставки продукції. Конкретні умови оплати вказуються в інвойсі на кожну окрему поставку.

Отже, при укладанні контракту сторонами було погоджено, що конкретні умови оплати визначаються саме в інвойсі, по кожній окремій поставці.

При цьому, наявність у п. 5 контракту посилань на здійснення оплати на умовах часткової переоплати та/або по факту поставки продукції, не виключає можливості проведення повної оплату товару, що поставляється, та не передбачає обмежень при обранні умов оплати, а лише закріплює перелік можливих умов оплати.

Більш того, за змістом п. 5 контракту умови оплати зазначаються в кожному окремому інвойсі.

Так, відповідно до інвойсу від 21.07.2023 № 23010 сторонами визначено умови оплати: 100 % передплата перед завантаженням.

Отже, можливість здійснення повної передоплати товару відповідає положенням п. 5 контракту та у свою чергу інвойсу від 21.07.2023 № 23010, який передбачав 100 % передплата.

Згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті № 25 від 24.07.2023 покупцем сплачена повна розрахункова вартість товару згідно інвойсу від 21.07.2023 № 23010 у розмірі 60002,21 доларів США.

Стосовно посилань митного органу на наявність у договорі від 05.06.2017 № ORS-65/17 ознак цифрового копіювання відбитків печаток та підписів, а також у копії сертифіката від 14.06.2023 та доповнення до договору від 30.12.2021 ознак цифрового копіювання відбитка печатки колегія суддів зазначає, що на підтвердження зазначених доводів відповідачем не наданого жодного належного доказу, з огляду на що такі посилання є припущеннями та здогадами митного органу.

Разом з тим, з метою митного оформлення придбаного товару позивачем було надано митному органу контракт № ORS-65/17 від 05.06.2017; доповнення до контракту; Інвойс від 21.07.2023 № 23010; міжнародну автотранспортну накладну; банківський платіжний документ № 25 від 24.07.2023; довідку про транспортні витрати вих. № 27/2 від 27.07.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; ветеринарний сертифікат LT 0332011/565; сертифікат походження 281276 від 28.06.2023; експертну митру декларацію 23LTLC0100ЕК204723; Інвойс від 25.08.2023 № 23015; міжнародну товарно-транспортну накладну; довідку про транспортні витрати вих. № 01/09-1 від 01.09.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; ветеринарний сертифікат LT 0332010/70; сертифікат походження №223N7001; експертну митру декларацію 23LTLC0100ЕК260CF8.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, надані позивачем документи містили всі відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Колегія судів зазначає, що у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, які є підставою для витребування відповідачем додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості. Позивачем надано документи, які підтверджують всі складові митної вартості, сплату визначеної згідно з умовами контракту ціни за товар.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на ненадання позивачем додаткових документів у відповідь на повідомлення від 31.07.2023 та 04.09.2023, як на обґрунтування правомірності своїх рішень, оскільки їх витребування здійснено без належних на це підстав, так як наявність обґрунтованого сумніву щодо будь-яких числових значень складових митної вартості та/або якісних чи кількісних показників товару у даній справі не підтверджена; подані позивачем при митному оформлені документи дають обґрунтовану можливість визначити митну вартість товару за ціною договору/контракту, а зазначені у оскаржуваних рішеннях митного органу розбіжності були спростовані у ході розгляду справи.

Отже, відсутність додаткового витребуваних первинних документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів, на підставі поданих до митного оформлення документів.

Посилання апелянта на те, що при виконанні митних формальностей за спірними митними деклараціями спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає такими, що не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.

Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК України Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а.

Колегія суддів також враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірні рішення про коригування митної вартості не містять обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Відповідач, посилаючись на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не зазначив митну вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Колегія суддів зазначає, що документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Враховуючи викладене вище, судова колегія, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає вірними висновки суду першої інстанції, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості.

В свою чергу, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, спірні рішення про коригування митної вартості товарів прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Як наслідок, підлягають скасуванню і спірні картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті відповідачем на підставі рішень про коригування митної вартості.

З огляду на встановлені у справі обставини, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо витрат на правову допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судовим розглядом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Паркулабом А.В. на підставі договору № 08/08-23 від 05.09.2023 про надання професійної правничої допомоги адвоката, предметом якого є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, підготовка доказів, позовної заяви, процесуальних документів і участь в провадженні в суді першої і другої інстанції справи за позовом ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" до Волинської митниці про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UА205030/2023/000142/2 від 31.07.2023; №UА205030/2023/000157/2 від 04.09.2023, а також карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнятих до вказаних рішень про коригування митної вартості.

Пунктом 4.1 зазначеного договору встановлено, що професійна правнича допомога адвоката оплачується клієнтом відповідно до розрахунків суми вартості послуг, які є невід`ємними частинами цього договору, встановлюють обсяг і вартість послуг, що надаються.

Згідно з розрахунком суми вартості послуг № 1 за договором № 08/08-23 від 05.09.2023 про надання професійної правничої допомоги адвоката встановлено порядок обчислення гонорару виконавця фіксований розмір. Встановлено гонорар виконавця у фіксованому розмірі 30000,00 грн. під час підготовки позовної заяви та провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 4 зазначеного розрахунку виконавцем надаються наступні послуги: підготовка позовної заяви і участь в провадженні в суді першої інстанції (за необхідністю): первинний аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використанням релевантної практики під час підготовки позовної заяви; підготовка тексту позовної заяви; збір доказів, замовлення перекладу документів (за необхідності); підготовка додатків до позовної заяви (в двох екземплярах), підпис та подача позовної заяви в суд, підготовка і участь у судових засіданнях (за необхідності), отримання судового рішення та виконавчих листів; усні і письмові консультації, складання процесуальних документів, документальне оформлення наданих послуг. Вартість гонорару - 30000,00 грн.

Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 13.09.2023 за договором №08/08-23 від 05.09.2023 адвокатом надано наступні послуги:

- підготовка позовної заяви (включає в себе первинний аналіз матеріалів справи; аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використанням релевантної практики під час підготовки позовної заяви; підготовка тексту позовної заяви; збір доказів, підготовка додатків до позовної заяви (в двох екземплярах), підпис та подача позовної заяви в суд, усні і письмові консультації, складання процесуальних документів, документальне оформлення наданих послуг). Вартість гонорару - 30000,00 грн.

На підтвердження оплати вартості наданих послуг надано рахунок фактуру № 08/08-23 від 05.09.2023 та платіжну інструкцію від 13.09.2023.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, зазначених у описі, слід вказати, що такі послуги як первинний аналіз матеріалів справи; аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використанням релевантної практики під час підготовки позовної заяви; підготовка тексту позовної заяви; збір доказів, підготовка додатків до позовної заяви (в двох екземплярах), підпис та подача позовної заяви в суд є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання адміністративного позову, до якого входить вивчення, аналіз, складання документів та дії технічного характеру щодо виготовлення копії документів та їх засвідчення.

Отже, результатом перелічених послуг фактично стало складання адміністративного позову.

Із матеріалів справи встановлено, що в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом, який відображено у акті прийому-передачі виконаних робіт, є складання позовної заяви та відповіді на відзив.

При цьому, за своїм змістом відповідь на відзив повторює викладене в позовній заяві обґрунтування, не містить нових даних.

Таким чином, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку про те, що визначений позивачем розмір витрат для відшкодування у сумі 30000,00 грн. є завищеним, з огляду на що підлягає зменшенню до 5000,00 грн.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Стосовно витрат на правову допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Паркулабом А.В. на підставі вищенаведеного договору № 08/08-23 від 05.09.2023 про надання професійної правничої допомоги адвоката.

Відповідно до розрахунку суми вартості послуг № 2 від 15.01.2024 за договором № 08/08-23 від 05.09.2023 про надання професійної правничої допомоги адвоката встановлено порядок обчислення гонорару виконавця фіксований розмір. Встановлено гонорар виконавця у фіксованому розмірі 15000,00 грн. під час підготовки позовної заяви та провадження в суді першої інстанції.

Пунктом 4 зазначеного розрахунку визначено, що виконавцем надаються наступні послуги: аналіз рішення суду та апеляційної скарги, аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використанням релевантної практики під час підготовки відзиву на апеляційну скаргу, підготовка тексту відзиву на апеляційну скаргу, підготовка і участь у судових засіданнях (за необхідності); усні і письмові консультації, складання процесуальних документів, документальне оформлення наданих послуг. Вартість гонорару - 15000,00 грн.

Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 22.01.2024 за договором № 08/08-23 від 05.09.2023 адвокатом надано наступні послуги:

- аналіз рішення суду та апеляційної скарги, аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використанням релевантної практики під час підготовки відзиву на апеляційну скаргу, підготовка тексту відзиву на апеляційну скаргу, підготовка і участь у судових засіданнях (за необхідності); усні і письмові консультації, складання процесуальних документів, документальне оформлення наданих послуг. Вартість гонорару - 15000,00 грн.

На підтвердження оплати вартості наданих послуг надано платіжну інструкцію № 1119 від 22.01.2024.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, аналізуючи зміст наданих в суді апеляційної інстанції послуг, в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом, який відображено у акті прийому-передачі виконаних робіт від 22.01.2024, стало складання відзиву на апеляційну скаргу.

При цьому, дослідивши зміст відзиву, колегія суддів зазначає, що останній часткового відтворює зміст позовної заяви, не містить нових чи додаткових доводів та обґрунтувань на спростування позиції відповідача.

Отже, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання відзиву на апеляційну скаргу критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що визначений розмір на рівні 15000 грн. є неспівмірним розміром витрат на правничу допомогу.

Таким чином, колегія суддів вважає частково обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування витрат за отримані послуги у розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про стягнення на користь позивача з Волинської митниці витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Отже, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 по справі № 520/25748/23 скасувати в частині стягнення з Волинської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр Аквакультура" за рахунок бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30000 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр Аквакультура" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 по справі № 520/25748/23 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр Аквакультура" витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляйційної інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий