Справа № 200/3800/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року справа №200/3800/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Підрези Ірини Василівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року (повне судове рішення складено 13 жовтня 2023 року) у справі № 200/3800/23 (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 02.06.2018 по 01.09.2019;

- зобов`язати Управління нарахувати та виплатити пенсію позивачці за період з 02.06.2018 по 01.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що досягнувши 58 з половиною років, маючи фактичний страховий стаж близько 25 років, позивач в 2018 році звернулась до органу пенсійного забезпечення за місцем свого проживання в Україні за призначенням пенсії за віком в Україні відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058). Однак, пенсійним фондом позивачу повідомлено на той момент, що в неї недостатньо стажу, при цьому деякі періоди її трудової діяльності не були зараховані до стажу.

30 листопада 2022 року Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 380/10186/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, яким позов задоволено. Вказане рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2023 року. Даним рішенням суду підтверджено наявність у позивача страхового стажу здобутого в Україні станом на 2018 рік понад 25 років.

В травні 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України у Донецькій області із заявою про проведення нарахування та виплати їй пенсії за віком відповідно до умов законодавства України за період з 02.06.2018 (з моменту первинного звернення до пенсійного фонду) по 01.09.2019 (дату переїзду на постійне проживання до Польщі). Листом №10194-10599/к-02/8-0500/23 від 05.06.2023 позивачу повідомлено про відмову у нарахуванні та виплаті пенсії з неаргументованих причин та підстав.

У зв`язку з викладеним просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Спершу слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 14 серпня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом, позовну заяву прийнято до розгляду (а.с.39-40).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідачем рішення місцевого суду оскаржено не було.

Отже, питання обґрунтованості поновлення судом першої інстанції позивачці строку звернення до суду з цим позовом не є предметом апеляційного перегляду, відповідно, колегією суддів здійснюється апеляційний перегляд лише щодо суті позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Позивачка стверджує, що у 2018 році вона звернулась до органу пенсійного забезпечення із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, пенсійним фондом позивачу повідомлено на той момент, що в неї недостатньо стажу, при цьому деякі періоди її трудової діяльності не були зараховані до стажу.

30 листопада 2022 року Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 380/10186/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу виконання міжнародних договорів управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.06.2022 № 716/03.32-10 про відмову в призначені пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування страхового стажу, із врахуванням висновків суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2023 року.

В травні 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України у Донецькій області із заявою про проведення нарахування та виплати їй пенсії по віку відповідно до умов законодавства України за період з 02.06.2018 (з моменту первинного звернення до пенсійного фонду) по 01.09.2019 (дату переїзду на постійне проживання до Польщі).

Листом №10194-10599/к-02/8-0500/23 від 05.06.2023 позивачу повідомлено про відмову у нарахуванні та виплаті пенсії, аргументуючи тим, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Статтею 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. До досягнення 60-річного віку право на пенсію за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців які народились з 1 жовтня 1959 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата народження ОСОБА_1 01.12.1959, тобто право на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058 вона мала, коли досягла віку 58 років 06 місяців, тобто з 02.06.2018. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років. За результатом розгляду документів, які долучені до заяви № 411 від 16.01.2019, встановлено що страховий стаж становить 21 рік 08 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі віком згідно статті 26 Закону № 1058. Пунктом 2 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Позивач оскаржує вищевказані дії відповідача, як такі, що порушують його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон № 1058.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Умови призначення пенсії за віком визначає ст. 26 Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення 60-річного віку право на пенсію за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців які народились з 1 жовтня 1959 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дата народження ОСОБА_1 01.12.1959, тобто право на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058 вона мала, коли досягла віку 58 років 06 місяців, тобто з 02.06.2018.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентований ст. 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).

Статтею 62 Закону № 1788 установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Порядок № 637 окремо визначає особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти наступних висновків.

Основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що страховий стаж, а також періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, підтверджуються трудовою книжкою. І лише у разі, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, право органу Пенсійного фонду України на отримання додаткових, окрім трудової книжки, доказів на підтвердження трудового стажу з`являється лише після встановлення недоліків в оформленні трудової книжки або відсутністю у ній необхідних даних.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2018 році ОСОБА_1 звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Однак, пенсійним фондом позивачу повідомлено на той момент, що в неї недостатньо стажу, при цьому деякі періоди її трудової діяльності не були зараховані до стажу.

При цьому місцевим судом в своєму рішенні не зазначено, з яких доказів було встановлено, що звернення позивачки за призначенням пенсії відбулось в 2018 році, не з`ясовано, в яку саме дату.

Колегія суддів зауважує, що будь-яких доказів звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачкою надано не було.

В той же час, відповідачем стверджується, що позивачка вперше звернулась за призначенням пенсії 16.01.2019. До відзиву на позов надано скановану копію заяви ОСОБА_1 саме від цієї дати (а.с.47).

Іншого позивачкою не доведено.

Відтак, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась за призначенням пенсії саме 16.01.2019, а не в 2018 році.

При цьому позивачкою до матеріалів справи додано довідку про наявний страховий стаж, видану Управлінням Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області від 21.01.2019 № 39/02-25/6, в якій зазначається дата звернення до органів Пенсійного фонду України 16.01.2019, а страховий стаж 21 рік (за необхідного 25).

Також у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.01.2019 їй було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, проте, самого рішення не надав.

Крім того, до відзиву відповідач надав також Стаж для розрахунку права (РС-Розрахунок), згідно якого страховий стаж з урахуванням перетину періодів складає 21 рік 8 місяців 16 днів (а.с.61-64).

Також суд зазначає, що порядок звернення за призначенням пенсії регламентований ст. 44 Закону № 1058.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, що передбачено ч. 2 ст. 44 Закону № 1058.

Окремо суд зауважує, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, визначені п. 2.1 Порядку № 22-1.

Так, згідно з пп. 2 п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії, крім іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно з приписами п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до п. 1.7 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз. 2 пп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Суд зауважує, для того щоб орган, що призначає пенсію, мав можливість всебічно, повно і об`єктивно установити право особи на одержання пенсії він наділений повноваженнями:

1. вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії;

2. в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі таких документів та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058);

3. повідомляти заявника про те, які документи необхідно подати додатково (п. 1.7 Порядку № 22-1).

Колегія суддів зауважує, що до відзиву на позовну заяву відповідачем було надано скановану копію трудової книжки ОСОБА_1 , окрім сторінок 2-3 трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 (при здійсненні апеляційного перегляду копії цих сторінок було надано представником позивачки).

Тобто, при зверненні за призначенням пенсії позивачкою надавались оригінали своїх двох трудових книжок.

Як було зазначено судом вище, ст. 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. До досягнення 60-річного віку право на пенсію за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців які народились з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Судом встановлено, що дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином право на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058 позивач мала коли досягла віку 58 років 06 місяців, тобто з 02.06.2018.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що згідно форми РС-право встановлено, що страховий стаж позивача складає 21 рік 08 місяців 16 днів.

Пунктом 2 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Таким чином, місцевий суд зазначив, що страховий стаж 21 рік 08 місяців 16 днів є недостатнім для призначення пенсії зі віком при досягненні віку 58 років 06 місяців, згідно статті 26 Закону №1058.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що після досягнення позивачем віку 63 роки, остання буде мати право за наявності страхового стажу 21 рік 08 місяців 16 днів, відповідно до п. 2 ст. 26 Закону №1058.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Фактично, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обмежився здійсненим відповідачем розрахунком страхового стажу ОСОБА_1 , який не зарахував певні періоди стажу її роботи.

В свою чергу, позивачка в позові стверджувала про наявність у неї достатнього (25 років) страхового стажу для призначення пенсії.

В той же час, місцевий суд не надав оцінки таким доводам ОСОБА_1 , не обґрунтував, чому він погодився із незарахуванням відповідачем певних періодів її роботи до страхового стажу, не надав оцінки даним трудової книжки позивачки, в тому числі, залишив поза своєю увагою відсутність у наданій відповідачем копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 сторінок 2-3 (що було виправлено апеляційним судом).

Отже, надаючи оцінку наявним в справі доказам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наданого відповідачем Стажу для розрахунку права (РС-Розрахунок), страховий стаж з урахуванням перетину періодів складає 21 рік 8 місяців 16 днів (а.с.61-64).

При цьому відповідачем не зараховано до стажу наступні періоди роботи, записи про які містяться в трудових книжках ОСОБА_1 :

1) Період з 25.04.1980 по 19.05.1982. Страховий стаж складає 2 роки 0 місяців 25 днів.

- 25.04.1980 прийнята в члени колгоспу ім. ХХІ з`їзду КПРС Добропільського району Донецької області;

- 19.05.1982 звільнена за власним бажанням (сторінки 2-3 трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 ).

2) Період з 01.07.1986 по 25.09.1987. Страховий стаж складає 1 рік 2 місяці 25 днів.

- 01.03.1986 призначена інспектором відділу кадрів;

- 25.09.1987 звільнена з роботи за власним бажанням (записи 5-6 сторінки 6-9 трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 ).

3) Період з 12.12.1987 (з урахуванням засвідченого підписом виправлення) по 20.01.1988. Страховий стаж складає 0 років 1 місяць 9 днів.

- 25.04.1980 прийнята на роботу в к-з Ворошилова Слов р-н Дон обл (протокол № 17 від 3.12.1987);

- 22.02.1988 звільнена з роботи за власним бажанням (записи 7-8 сторінки 8-9 трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 ).

Колегія суддів зауважує, що згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в нинішній справі не обґрунтована правомірність незарахування вказаних періодів до страхового стажу ОСОБА_1 .

В свою чергу, правова необхідність зарахування цих періодів роботи за даними трудової книжки наведена вище в цьому судовому рішенні.

Отже, протиправно незарахований відповідачем страховий стаж позивачки складає 3 роки 4 місяці 29 днів.

З урахуванням стажу, що визнається відповідачем (21 рік 8 місяців 16 днів), апеляційним судом встановлено, що при зверненні за призначенням пенсії даними трудових книжок ОСОБА_1 підтвердила наявність у неї страхового стажу 25 років 1 місяць 15 днів (21 рік 8 місяців 16 днів + 3 роки 4 місяці 29 днів), чого достатньо для призначення пенсії.

Далі, в позові ОСОБА_1 просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 02.06.2018 по 01.09.2019;

- зобов`язати Управління нарахувати та виплатити пенсію позивачці за період з 02.06.2018 по 01.09.2019.

Колегія суддів зауважує, що нарахування та виплата пенсії можлива за умови її призначення.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону № 1058.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 45 Закону № 1058 (в редакції на час звернення позивачки за призначенням пенсії) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки право на пенсію ОСОБА_1 набула 02.06.2018, а звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), то і пенсію їй можна призначити не з набуття права 02.06.2018, а з дня звернення за пенсією 16.01.2019.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 2684,00 грн: за подання позову 1073,60 грн (а.с.29) та за подання апеляційної скарги - 1610,40 грн.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1342,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 2684,00 / 2.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Підрези Ірини Василівни задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 200/3800/23 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплати ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області:

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.04.1980 по 19.05.1982, з 01.07.1986 по 25.09.1987, з 12.12.1987 по 20.01.1988;

- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16.01.2019;

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 16.01.2019 по 01.09.2019.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 1342 (одна тисяча сорок дві) гривні.

Повне судове рішення 07 березня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук