Справа № 520/36129/23
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 р. №520/36129/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Наказ військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) № 4628 від 06.03.2023 про призначенн службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ).

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ командира Державної організац установи, закладу) військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) № 14470 від 06.07.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ).

В обґрунтування позову зазначив, що вважає результати службового розслідування протиправним, оскільки під час проведення службового порушено процедуру проведення такого розслідування. Вказує, що до розслідування не залучено безпосереднього начальника позивача, не повідомлено позивача про початок проведення службового розслідування, не ознайомлено із правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, не надано можливості надати усні та або письмові пояснення, зауваження та пропозиції щодо його проведення. Крім того, позивач вказує, що відповідач не встановив усі обставини, що мають значення для справи, не врахував мотиви, з яких він вирішив покинути місце розташування, не встановив обставини, які пом`якшують відповідальність позивача та не розглянув його звернення, які були ним подані під час службового розслідування. Таким чином, на думку позивача, службове розслідування є необ`єктивним, одностороннім та упередженим, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

18.12.2023 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. 26.02.2024 від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних наказів. Зазначає, що факт порушення позивачем службової дисципліни підтверджений відповідними доказами. Вказує, що актом службового розслідування встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме, 28.02.2023 року о 08.00 під час перевірки особового складу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність старшого водія-гранатометника 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 який самовільно залишив район виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області.

За встановленими під час службового розслідування обставин 01.08.2023 року Третім слідчим відділом Територіального управління ДБР розташованого у місті Полтаві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №0000131 відношенні вичерпного переліку військовослужбовців серед яких і ОСОБА_1 .

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 17.05.2022 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу.

Наказом Військової частини НОМЕР_4 від 28.05.2022 № 219 позивач зарахований в списки Військової частини НОМЕР_5 на посаду старшого водія.

Наказом командира військова частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 № 71 Позивач зарахований в списки Військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого водія-гранатометника, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_6 від 16.04.2019 ОСОБА_1 та витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 71 від 15.02.2023.

28.02.2023 Командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_7 капітаном ОСОБА_2 подана доповідь №2707 за фактом самовільного залишення частини під час воєнного стану військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 .

На підставі доповіді від 28.02.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 року №110 Солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого водія-гранатометника 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону, вважати таким, що 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 лютого 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 27 лютого 2023 року.

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 09.03.2023 року №137, відповідно до пп.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого водія - гранатометника 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону, у зв?язку з самовільним залишенням частини ОСОБА_3 від займаної посади та Зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи в списках особового складу військової частини, з 09 березня 2023 року.

За фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ «Про призначення службового розслідування» від 06.09.2023 року №4628.

Під час службового розслідування відповідачем відібрані пояснення у свідків заступника командира 1 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 та заступника командира бойової машини-навідника-оператора 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 , а також враховано службову та медичну характеристику.

Актом службового розслідування №5579 від 06.07.2023 року встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме, 28.02.2023 року о 08.00 під час перевірки особового складу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність старшого водія-гранатометника 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 який самовільно залишив район виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області. Місце знаходження солдата ОСОБА_6 невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

За висновками акту службового розслідування зазначено про порушення солдатом ОСОБА_1 вимог ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу1, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

06.07.2023 Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №14470 від 06.07.2023 «Про результати службового розслідування» вирішено питання, щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_8 . Призупинити виплату грошового забезпечення з 28.02.2023 року, а також не виплачувати премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі. Направити копію матеріалів цього службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення, щодо порушення кримінального провадження, за фактами, виявленні в ході проведення службового розслідування.

01.08.2023 року Третім слідчим відділом Територіального управління ДБР розташованого у місті Полтаві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №0000131 у відношенні ОСОБА_1 .

Позивач вважаючи висновки службового розслідування протиправними та необґрунтованими, а накази про призначення службового розслідування про результати службового розслідування незаконними звернувся із позовом до суду.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.4 ст.2 Закону №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу (п.4).

Згідно ч. 2 ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Згідно п. 144-1 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно п. 144-3 Положення № 1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, грошове забезпечення не виплачується: серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовця покладено обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України (254к/96-ВР) та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України. Відповідно до статті 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов?язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов?язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з ст. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України рядовий (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов?язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна. Рядовий (матрос) підпорядковується командирові відділення. За зразкове виконання обов?язків військової служби, успіхи у бойовій підготовці та зразкову дисципліну рядовому може бути надане військове звання старший солдат, а матросу - старший матрос. Старший солдат (старший матрос) зобов?язаний допомагати командирові відділення в навчанні рядових (матросів).

Відповідно до ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України рядовий (матрос) зобов?язаний сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; знати посади, військові звання і прізвища своїх прямих начальників до командира з?єднання включно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержувати правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; зберігати державну та військову таємницю, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників); повсякденно загартовувати себе, вдосконалювати свою фізичну підготовку; постійно бути за формою та охайно одягненим, додержувати правил особистої та громадської гігієни; досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; охайно носити одяг і взуття, своєчасно й акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, а також додержувати правил пожежної безпеки; бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням війс ової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Відповідно до ст. 1,2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна, це бездоганне і неухильне додержання військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Частиною 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції (254к/96-ВР) та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиро.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

В спірному випадку за змістом оскарженого позивачем Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2023 № 14470 позивачу припинено виплату грошового забезпечення з 28.02.2023, додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі, вирішено направити копію матеріалів цього службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення, щодо порушення кримінального провадження, за фактами, виявленні в ході проведення службового розслідування, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Даним Наказом встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме, 28.02.2023 року о 08.00 під час перевірки особового складу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність старшого водія-гранатометника 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 який самовільно залишив район виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області. Місце знаходження солдата ОСОБА_6 невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не заперечує факт залишення ним військової частини, втім вказує, що маючи непорозуміння із командуванням ВЧ НОМЕР_1 , позивачем було прийнято рішення покинути місце розташування оскільки через відсутність знань та навичок, відповідної фізичної підготовки у кваліфікації пішого стрільця та гранатометника, а також виключення спричинення травм як собі так і іншим військовослужбовцям, ОСОБА_1 не мав змоги виконувати функції пішого стрільця.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд погоджується з позицією відповідача, що 28.02.2023 позивач самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, доказів на підтвердження законності залишення позивачем місця служби (відпускний квіток, направлення на лікування тощо) не надано та матеріали справи не містять.

Суд встановив відсутність будь-які доказів того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на лікування або ВЛК до самовільного залишення ним військової частини (до 28.02.2023 року).

Наведені вище, встановлені судом, обставини дають підстави для висновку, що станом на дату видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказу № 14470 від 06.07.2023 у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини 28.02.2023, тому цим наказом до позивача правомірно застосовані правові наслідки у вигляді припинення виплати грошового забезпечення з 28.02.2023, додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі, вирішено направити копію матеріалів цього службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення, щодо порушення кримінального провадження, за фактами, виявленні в ході проведення службового розслідування, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, а не притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як помилково вважає позивач.

Доводи позивача, що оскаржувані накази підписані не уповноваженою особою, суд вважає необґрунтованими, оскільки полковник ОСОБА_7 , який підписував Накази відносно позивача, 29.10.2022 призначено на посаду командира військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з Наказу №15 від 13.01.2023 командира військової частини НОМЕР_1 .

Щодо посилання позивача на надання рапортів до відповідача на причини самовільного залишення розташування, суд зазначає, що дані рапорти направлені після 28.02.2023, тобто після самовільного залишення розташування.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт умисного самовільного залишення позивачем 28.02.2023 місця несення служби, а також про наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконання позивачем обов`язків військової служби.

Факт самовільного залишення позивачами місця служби (району виконання бойового завдання в бойовій обстановці) належним чином зафіксовано у службовому розслідуванні. Матеріалами службового розслідування в повній мірі встановлені протиправні дії військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування, відображено його неправомірні дії, та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилася.

За таких підстав оскаржувані Накази прийняті військовою частиною НОМЕР_1 № 4628 від 06.03.2023 про призначення службового та № 14470 від 06.07.2023 про результати службового розслідування прийняті відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, підстави для їх скасування відсутні.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 06.03.2024 року.

Суддя Бідонько А.В.