Справа № 160/33013/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
18.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є військовозобов`язаним та у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, має право на звільнення з військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
В означеній ухвалі суд встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, додатково попередивши, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі доставлено 23.12.2023 до електронного кабінету відповідача в системі «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного листа, що міститься у матеріалах справи, однак, станом на момент ухвалення рішення суду відповідачем не надано до суду відзиву на позовну заяву, як і заперечень або пояснень.
Згідно із ч. 4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).
При цьому, заяв або клопотань від відповідача до суду також не надходило.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_2 з 26.06.2023 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №177 від 26.06.2023, що підтверджується довідкою від 16.08.2023 №8770, виданою Військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України, копія якої міститься у матеріалах справи.
Зазначене вище також підтверджується відміткою у військовому квитку позивача серії НОМЕР_4 від 05.04.2023, копія якого міститься у матеріалах справи.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 27.08.2021 між позивачем та ОСОБА_2 27.08.2021 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №372.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі №211/601/23, яким стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до вимог статей 180, 182, 191, 183 СК України, статей 160-164, 167-172,430 ЦПК України, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 26.01.2023, на користь матері дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .
Згідно довідки, виданої Довгинцівським відділом Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.10.2023 №138886 заборгованість зі сплати аліментів станом на 24.10.2023 відсутня.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.06.2015 у справі №211/2745/15-ц шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зареєстрований 01.09.2007 Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Державної реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, актовий запис за №548 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_9 .

Згідно копії витягу з реєстру територіальної громади, що міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 20.08.2004.

ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 , про що свідчать довідки від 19.08.2021 №838 та від 19.08.2021 №839 про реєстрацію місця проживання особи, копії яких містяться у матеріалах справи.

Разом з тим, ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 , про що свідчить довідка від 20.05.2022 №26, видана Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою, копія якої міститься у матеріалах справи.

Згідно акта від 16.12.2023, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_7 , підписи яких підтверджено Товариством з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР», копія якого міститься у матеріалах справи, по АДРЕСА_6 , зареєстровані та проживають з вересня 2021 року ОСОБА_2 , 1981 року народження, син ОСОБА_8 , 2014 року народження, син ОСОБА_3 , 2020 року народження, проживає але не зареєстрований за цією адресою чоловік ОСОБА_1 , 1989 року народження.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.10.2023 №295 вважається таким, що вибув до лікувального закладу, у зв`язку із захворюванням: з 22.10.2023 до Військової частини НОМЕР_10 АДРЕСА_2 солдат ОСОБА_1 .

24.10.2023 позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утримання трьох дітей віком до 18 років.

Листом відповідача від 25.11.2023 №12924 повідомлено позивачу про відсутність підстав для звільнення останнього з військової служби та зазначено, що для вирішення питання звільнення з військової служби солдату ОСОБА_1 після лікувального закладу необхідно прибути до розташування Військової частини НОМЕР_2 , після чого буде розглянута можливість звільнення з військової служби відповідно до чинного законодавства та у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а відповідач допускає протиправну бездіяльність щодо звільнення позивача з військової служби, що й стало підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

При вирішені спору суд виходить із того, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. ч. 2, 3, 5 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як зазначалося вище, згідно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особам до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, у відповідно до ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, саме на батьків неповнолітнього ОСОБА_8 сімейне законодавство покладає обов`язок утримання. Позивачем не надано рішення суду, яким би батька ОСОБА_8 ОСОБА_7 було звільнено від обов`язку утримувати свою дитину на підставі ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України.

Суд також зазначає, що статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Отже, піклування над неповнолітньою дитиною можливе після позбавлення її батьків батьківських прав. Іншими словами, про можливість перебування ОСОБА_8 на утриманні позивача можна було б стверджувати у разі наявності рішення суду про позбавлення його батьків батьківських прав та рішення про встановлення піклування.

Таким чином, позивач має на утриманні двох дітей віком до 18 років, а тому, на нього не поширюється положення пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо звільнення з військової служби у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовної заяви розподіл судових витрат між сторонами не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-77, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 22.02.2024.

Суддя О.В. Царікова