Справа № 360/221/24
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06 березня 2024 року м. ДніпроСправа № 360/221/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., перевіривши матеріали позовної заяви адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2024 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Чекарьова Євгена Володимировича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), з такими вимогами:

- визнати протиправними та скасувати вимогу ГУ ДФСУ у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2017 № на суму 80886,62 грн;

- рішення ГУ ДФСУ у Луганській області від 28.11.2017 № на суму 12501,39 грн;

- рішення ГУ ДФСУ у Луганській області від 28.11.2017 № на суму 170,00 грн.

За приписами пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

У позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначено, що у цій справі підставою адміністративного позову є факт недопустимості доказів, отриманих в результаті проведеної перевірки, за результатами якої прийняті оскаржувані рішення відповідача. Про недопустимість доказів позивачу стало відомо після набрання законної сили рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по справі № 360/2281/19, а саме 30.10.2023 (дата ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, якою зазначене рішення залишено без змін).

Таким чином, на думку представника позивача, можливість подання позову на вищезазначених підставах у позивача виникла не раніше 30.10.2023, коли він міг отримати доказ на підтвердження цих підстав, тобто постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі № 360/2281/19.

Представник позивача зазначає, що подання позову без наявності доказів, що підтверджують зазначені в позовній заяві обставини суперечить вимогам процесуального закону, то це безпосередньо унеможливило подання позову у визначений статтею 122 КАС України строк. Ця обставина (відсутність преюдиційного судового рішення, що підтверджує підстави подання позову) виникла об`єктивно, незалежно від волі позивача, і на протязі строку, передбаченого КАС України для подання позову. Наявність судового рішення, яке підтверджує підстави позову, підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, дослідивши матеріали додані до позову, суд дійшов такого.

Згідно із частиною першою статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 120 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання строків звернення до суду як і з попереднім використанням платником податків досудового порядку вирішення спору, так і без застосування зазначеної процедури було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), як зазначено в його преамбулі, є нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з абзацами четвертим - шостим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абзаци восьмий, дев`ятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI).

За змістом преамбули Закону № 2464-VI цей Закон може, зокрема, встановлювати особливості адміністративної процедури досудового врегулювання спорів, але не може визначати порядок судового оскарження з порушенням гарантій платника єдиного внеску.

Закон № 2464-VI не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку в 10 днів для оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску.

Платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС, а не статтею 25 Закону № 2464-VI.

Такий висновок щодо строку звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску зроблено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 580/3469/19.

При цьому, незважаючи на те, що судом сформульовано у цій постанові правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску після застосування процедури адміністративного оскарження вимоги, це не змінює підхід до застосування строку звернення до суду з позовами у такій категорії справ і у випадку, якщо вимога не була оскаржена в адміністративному порядку.

Такий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 05 березня 2021 року у справі № 640/9172/20.

Наразі Верховний Суд не відходив від вказаних правових позицій.

Отже, в обох випадках при оскарженні у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску при визначенні строку звернення до суду застосовуються саме вимоги статті 122 КАС України.

Що стосується строку на оскарження рішень податкового органу про нарахування податкових зобов`язань (штрафів), суд зазначає таке.

26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 580/3469/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.

Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті».

В подальшому в ході становлення правового підходу у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».

Також судова палата акцентувала увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Як вбачається з позовної заяви спірні податкові рішення прийняті контролюючим органом 28 листопада 2017 року, з позовом до суду про їх скасування позивач звернувся лише у лютому 2024 року.

Отже, у цій справі спірні правовідносини виникли у період, коли у судовій практиці для звернення до суду застосовувався строк у 1095 днів, але позивач звернувся до суду після зміни загального правового підходу щодо тлумачення пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах.

Отже з огляду на сталу судову практику, при визначенні строку звернення до суду щодо оскарження вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішень податкового органу про нарахування податкових зобов`язань (штрафів) застосовуються саме вимоги частини другої статті 122 КАС України.

Усталеною є практика Верховного Суду про те, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень є акт перевірки від 19.10.2017 №302/12-32-13-14/. Позапланова перевірка була проведена відповідачем на підставі наказу від 25.07.2017 №427.

Представник позивача зазначає, що ця перевірка проводилась внаслідок оскарження позивачем результатів попередньої перевірки, що проводилась на підставі наказу відповідача від 26.05.2017 № 322 про призначення позапланової невиїзної перевірки, а зазначений наказ у свою чергу був винесений з посиланням на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016, постановлену в межах кримінального провадження № 0000112.

Представник позивача вказує, що Луганським окружним адміністративним судом було ухвалене рішення від 12.11.2021 по справі № 360/2281/19 (набрало законної сили 30.10.2023), яким встановлено, що складений відповідачем акт перевірки від 19.10.2017 №302/12-32-13-14/ був отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку, внаслідок скасування ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі № 752/21365/16-к, яка слугувала підставою для проведення позапланової невиїзної перевірки.

Таким чином, на думку представника позивача, в іншій адміністративній справі встановлено, що складений відповідачем акт перевірки від 19.10.2017 № 302/12-32-13-14/ був отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку, тому прийняті відповідачем рішення про нарахування єдиного внеску є протиправними лише з цієї причини, і тому підлягають скасуванню.

Саме з дати набрання законної сили рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/2281/19 представник позивача обраховує початок відліку строку для звернення до суду з даним позовом.

Суд з такими твердженнями позивача не згоден з огляду на таке.

Ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі № 752/21365/16-к, яка, як зазначає представник позивача, послугувала підставою для проведення перевірки позивача, за наслідком якої був складений акт перевірки від 19.10.2017 № 302/12-32-13-14/, на підставі якого ГУ ДФС в Луганській області, прийняті рішення про нарахування єдиного внеску, була скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 01.04.2019.

Отже, у позивача у зв`язку із прийняттям Київським апеляційним судом рішення від 01.04.2019, що набрало законної сили, виникає право на звернення до суду щодо визнання протиправними та скасування рішень відповідача з підстав скасування в судовому порядку ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі №752/21365/16-к і, відповідно, розпочинається строк звернення до суду на оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень податкового органу.

Як вказують матеріали справи, в травні 2019 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 812/821/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, визнання протиправними дій з проведення перевірки, з підстав скасування ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі № 752/21365/16-к, що свідчить про те, що позивач ще в травні 2019 року був обізнаний про рішення Київського апеляційного суду від 01.04.2019, яким скасовано ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 20.12.2016 у справі № 752/21365/16-к.

Доводи позивача щодо можливості подання позову з вищезазначених підстав у позивача виникла не раніше 30.10.2023, коли він міг отримати доказ на підтвердження цих підстав, тобто постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі № 360/2281/19 судом відхиляються з огляду на те, що достатньою і необхідною умовою для звернення до суду у даному випадку є судове рішення Київського апеляційного суду від 01.04.2019, що набрало законної сили, яким скасовано ухвалу слідчого судді про проведення перевірки позивача.

За оскарженням вимоги ГУ ДФСУ у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2017 № та рішень від 28.11.2017 № , № позивач звернулась лише в лютому 2024 року, тобто після спливу шестимісячного строку звернення більше ніж на 5 років.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідачів. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд звертає увагу позивача, що КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже зі змісту клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії для звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Таким чином, доказів існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду позивачем не підтверджено жодним належним доказом.

З урахуванням викладеного, підстави, зазначені позивачем в клопотанні про поновлення строку на звернення до адміністративного суду визнаються судом неповажними.

Таким чином, позивачу слід звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною четвертою статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення частини четвертої статті 161 КАС України представником позивача до позовної заяви не додано у належним чином засвідченій копії паспорт позивача та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Вимоги щодо надання зазначених документів не є суту формальними, оскільки представником позивача зазначені відомості місця реєстрації та РНОКПП в позовній заяві, однак зазначені відомості не підтвердженні письмовими доказами.

Крім того, у відповідності до частини п`ятої статті 246 КАС України в резолютивній частині рішення мають бути зазначені, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (пункт 4).

Для усунення вказаного недоліку позовної заяви представнику позивача необхідно надати паспорт позивача та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, у належним чином засвідчених копіях, а саме: з відміткою про засвідчення, яка складається зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису представника позивача як особи, яка засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії документа.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог статтям 160, 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування рішень.

Позовну заяву адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування рішень, залишити без руху.

Запропонувати позивачу (представнику позивача) протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску;

- належним чином засвідчені копії першої-третьої сторінок паспорту та сторінки з інформацією про зареєстроване місце проживання;

- належним чином засвідчену копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяО.В. Захарова