Справа № 420/35120/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.10.2023 №73001308 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у розмірі 26 800,00грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 269,00грн.

Ухвалою суду від 26.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначав, що не погоджується із прийняттям постанови Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.10.2023 №73001308 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у розмірі 26 800,00грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 269,00грн. Як вказав позивач, рішення суду було виконано добровільно до прийняття оскаржуваної постанови та відповідно відсутні підстави для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у розмірі 26 800,00грн. Поряд з цим, як вказав позивач, у цій справі, державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначеному у вказаному виконавчому листі. Враховуючи той факт, що дії державного виконавця не призвели до виконання рішення, оскільки рішення було виконано позивачем самостійно, то підстави для стягнення виконавчого збору, як вказав позивач, у державного виконавця відсутні.

09.02.2024 до суду від Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що 10.10.2023 до Відділу від ОСОБА_1 надійшла заява про примусове виконання рішення від 03.10.2023. Що свідчить про факт невиконання Військовою частиною НОМЕР_1 виконавчого листа № 420/17300/22 від 18.09.2023 виданого Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошові кошти за жовтень 2022 року (щомісячна премія та додаткова винагорода) в сумі, в якій не було здійснено виплати стрільцю-номеру 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матросу ЗСУ ОСОБА_1 , на підставі наказу командира (з основної діяльності) військової частини НОМЕР_1 полковника ЗСУ ОСОБА_2 від 29.10.2022 р. № 501 «Про результати службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 виконувати бойовий наказ командира десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ». 11.10.2023 Відділом відкрито виконавче провадження АСВП № 73001308 на підставі зазначеного виконавчого документа та розпочато його примусове виконання. Як вказав відповідач, постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 73001308 від 11.10.2023 пунктом 3 зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26800 грн.( за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи). Станом на дату відкриття виконавчого провадження розмір мінімальної заробітної плати становив 6700 грн. (6700 х 4 = 26800 грн.). Відповідач зазначив, що керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції, 11.10.2023 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 73001308. При цьому, як зазначив відповідач, 18.12.2023 від стягувача надійшло клопотання про надання інформації щодо стану виконання судового рішення по ВП 73001308, в якому стягувач просить повідомити про вжиті державним виконавцем заходи примусового характеру. Як в казав відповідач, надходження до Відділу даного клопотання дає підстави вважати про факт невиконання боржником рішення суду. 19.12.2023 від боржника надійшла скарга на постанову про відкриття виконавчого провадження по ВП 73001308. У своїй скарзі боржник зазначає про добровільне виконання рішення на підставі якого відкрито виконавче провадження та посилається на наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2023 № 1572 матросу ОСОБА_1 включено в списки на виплату премії за жовтень 2022 року. Відповідач вказав, що вищезазначені обставини не можуть свідчити про виконання боржником даного рішення суду, так як сам факт включення стягувача у список на виплату не підтверджує саму виплату грошових коштів, а перерахування та отримання грошових коштів повинно підтверджуватись платіжною інструкцією, що було зазначено у відповіді від 29.12.2023 за вих. № 60698/21.12 на скаргу боржника.

Учасники справи повідомлялись до день та час розгляд справи, однак у судове засідання представник сторін не з`явились.

05.03.2024 до суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник позивача перебуває у службовому відрядженні. Докази перебування представника позивача у службовому відрядженні до суду надано не було

Керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, судом продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі №420/17300/22 задоволено адміністративний позов; визнано протиправним та скасовано наказ командира (з основної діяльності) військової частини НОМЕР_1 полковника ЗСУ ОСОБА_2 від 29.10.2022 р. № 501 Про результати службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 виконувати бойовий наказ командира десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 в частинах, що стосуються притягнення до дисциплінарного стягнення (п.3 зазначеного наказу), позбавлення щомісячної премії за жовтень 2022 р. (п.4 зазначеного наказу), позбавлення додаткової винагороди (п.5 зазначеного наказу) стрільця-номеру обслуги 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матроса ЗСУ ОСОБА_1 ; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошові кошти за жовтень 2022 року (щомісячна премія та додаткова винагорода) в сумі, в якій не було здійснено виплати стрільцю-номеру обслуги 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матросу ЗСУ ОСОБА_1 на підставі наказу командира (з основної діяльності) військової частини НОМЕР_1 полковника ЗСУ ОСОБА_2 від 29.10.2022 р. № 501 Про результати службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 виконувати бойовий наказ командира десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Постановою старшого державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Згамою Зінаїдою Олександрівною відкрито виконавче провадження №73001308 від 11.10.2023 з виконання виконавчого листа №420/17300/22, виданого 18.09.2023 Одеським окружним адміністративним судом.

Також, згідно постанови від 11.10.2023 з виконання виконавчого провадження №73001308 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 26 800,00 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 269,00грн

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України Про виконавче провадження, відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст.5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Статтею 18 Закону встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Згамою Зінаїдою Олександрівною відкрито виконавче провадження №73001308 від 11.10.2023 з виконання виконавчого листа №420/17300/22, виданого 18.09.2023 Одеським окружним адміністративним судом.

Також, згідно постанови від 11.10.2023 з виконання виконавчого провадження №73001308 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 26 800,00 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 269,00грн

Частиною 4 ст.27 вказаного Закону визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 1 ст.42 Закону України Закону України Про виконавче провадження кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частинами 1 та 2 ст.27 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

При цьому виконавчий збір це лише одна із складових коштів виконавчого провадження, які згідно з ч.1 ст.42 Закону України Про виконавче провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2-4 ст.42 Закону України Про виконавче провадження витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що виконавчий збір справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, за виключенням певних випадків. При чому, постанова про стягнення виконавчого збору приймається одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № №73001308 від 11.10.2023 року, якою стягнуто виконавчий збір, діяв на підставі Закону України Про виконавче провадження та в межах повноважень, оскаржувана постанова відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про відсутність підстав для визнання її протиправною.

При цьому, щодо посилання відповідача на те, що ним виконано рішення суду добровільно до відкриття виконавчого провадження, суд зазначає, що докази фактичного виконання рішення суду, а саме нарахування додаткової винагороди військовослужбовцю матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність доказів виконання рішення суду у повному обсязі.

Поряд з цим, під час прийняття рішення по справі, суд враховує, що у відповідності до пункту 2 розділу I Інструкції примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону, здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону) (далі - виконавці).

Пунктом 1 розділу III Інструкції встановлено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.

Згідно із пунктом 8 розділу III Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що саме постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, примусове виконання якого здійснюється на підставі Закону №1404-VIII.

Пунктом 9 ст.27 Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що державним виконавцем не прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, що свідчить про відсутність порушеного права позивача в межах заявлених позовних вимог.

Щодо посилання позивача про відсутність підстав для стягнення з військової служби також і витрат виконавчого провадження, суд зазначає, що з положень Закону № 1404-VІІІ та Інструкції № 512/5, вбачається, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Оскільки до повноважень державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження віднесено одночасне прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, то суд не вбачає протиправності дій державного виконавця в частині прийняття постанови в частині стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийняття постанови Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.10.2023 №73001308 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у розмірі 26 800,00грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 269,00грн. та відсутності підстав для її скасування.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року, зокрема, відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 до ухвалення рішення судом сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн по справі №420/35120/23 до ухвалення рішення суду у даній справі. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд дійшов висновку щодо стягнення з позивача судового збору у розмірі 2684,00 грн на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 287,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) на рахунок Державного бюджету України: отримувач коштів ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526 ; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО), 899998, рахунок отримувача UA4015756, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. 287 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.