Справа № 214/9541/23
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 214/9541/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 грудня 2023 року

у справі №214/9541/23

за позовом Саксаганського відділу в місті Кривому Розі ГУ ДМС в Дніпропетровській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання,-

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2023 р. Саксаганський відділ у місті Кривому Розі ГУ ДМС в Дніпропетровській області звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 в якому просив продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на шість місяців, з 07.12.2023 р. по 07.06.2024 р.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю подовжити строк утримання іноземця в пункті тимчасового затримання іноземців для ідентифікації особи та можливості належного виконання рішення суду щодо примусового повернення ОСОБА_1 до країни походження за межі України.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 грудня 2023 р. у справі № 214/9541/23 адміністративний позов Саксаганського відділу в місті Кривому Розі ГУ ДМС в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання - задоволено.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 є громадянином рф, перебуває в Україні з 1995 року. У зв`язку з порушенням відповідачем порядку правил перебування на території України та ухилення від виїзду, міграційним органом вирішено примусово повернути за межі України громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

Рішенням суду, що набрало законної сили задоволено позов міграційної служби про примусове видворення та затримання для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні відповідача.

Відповідача поміщено в пункт тимчасового перебування іноземців та розпочату процедуру примусового видворення за межі України. Разом з тим, у зв`язку зі збройною агресією рф, Україною розірвано дипломатичні відносини з вказаною країною, що в свою чергу унеможливлює процедуру ідентифікації особи для її примусового повернення в країну походження. Наведені обставини слугували підставою для звернення міграційного органу до суду.

Дослідивши встановлені по справі обставини суд дійшов висновку про можливість продовження строку затримання та перебування у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ОСОБА_1 для закінчення процедури примусового видворення відповідача за межі України.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 грудня 2023 року у справі №214/9541/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що відсутні підстави для продовження строку затримання відповідача в ПТПІ, оскільки останній плідно співпрацював з міграційним органом щодо ідентифікації особи. Крім того, скаржник вказує, що позивачем не доведено що останній зможе зробити щось для встановлення особи відповідача за наступні 6 місяців, такого, що не зміг зробити за попередні 6 місяців затримання ОСОБА_1 .

У судовому засіданні як відповідач так і його представник доводи апеляційної скарги підтримали, представник відповідача наголосив, що за час перебування ОСОБА_1 в Миколаївському ПТПІ, жодних суттєвих заходів, направлених на виконання тих цілей, на виконання яких ОСОБА_1 поміщено до пункту тимчасового тримання, позивачем не вчинено.

Натомість представник позивача наголошував на необхідності продовження терміну тримання відповідача, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (далі відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Овсянківська дорога, Кирсанівський район, Тамбовська область, російська федерація, прибув до України в неповнолітньому віці разом з матір`ю у 1995 році та з того часу з України не виїжджав. Його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 10.12.2001 року набула громадянство України відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» разом з донькою ОСОБА_4 1986 р.н. без сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході подальшої перевірки з`ясовано, що у громадянина російської федерації ОСОБА_1 законні підстави та законне джерело коштів на покриття витрат пов`язаних з перебуванням його на території України, відсутні.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.06.2023 ухвалено затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, з метою забезпечення його видворення за межі території України

ГУ ДМС у Дніпропетровській області 30.06.2023 направило листа на адресу Міністерства закордонних справ України з повідомленням про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

08.08.2023 Головним управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надісланий лист до Головних управлінь ДМС України в областях та ЦМУ у місті Києві та Київській області, щодо перевірки за наявними обліками документування посвідкою на постійне/тимчасове проживання, отримання дозволу на імміграцію, звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття (прийняття) громадянства України, документування паспортом громадянина України або паспортом громадянина України для виїзду за кордон, реєстрації місця проживання, притягнення до адміністративної відповідальності, прийняття рішень про примусове повернення/видворення з території України, заборону в`їзду на територію України відносно громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період з 09.08.2023 по 17.08.2023 були отримані відповіді від Головних управлінь ДМС України в областях та ЦМУ у місті Києві та Київській області в яких зазначається, що в них відсутня інформація стосовно запитуваної відносно громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Через три місяці, а саме 28.11.2023 Саксаганський відділ у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області повторно звернувся з запитом до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України у Дніпропетровській області. 28.11.2023 року з відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України у Дніпропетровській області надійшла відповідь, в якій зазначено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту не звертався.

Відповідно службової записки Відділу з питань громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 1201.4.4/58287-23 від 28.11.2023, громадянин російської федерації ОСОБА_1 за обліками серед осіб, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, осіб які набули, припинили громадянство України, осіб, стосовно яких у межах повноважень здійснюється провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, не значиться.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п.5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1110 від 17.07.2003, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Про продовження строку тримання не пізніше ніж за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.

У відповідності до вимог ч. ч. 11, 12, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених норм в контексті спірних правовідносин вбачається, що під час вирішення питання про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають, зокрема, обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність співпраці є достатньою підставою для продовження строку тримання у ПТПІ. При цьому, законом передбачено, що відсутність такої співпраці з боку іноземця або особи без громадянства має відбуватись під час процедури його ідентифікації.

Разом з тим, на позивача покладено обов`язок довести, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012.

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як встановлено, позивач в серпні звертався до Головних управлінь ДМС України в областях та ЦМУ у місті Києві та Київській області з метою ідентифікації відповідача.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що з червня 2023 року відповідач перебуває в ПТПІ з метою його ідентифікації і строк його перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, закінчився 07.12.2023.

Жодних доказів, які свідчать, що з червня 2023 року до грудня 2023 року позивачем вживалися заходи, спрямовані на виконання рішення суду про примусове видворення, матеріали справи не містять.

І з цього приводу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на вказані обставини, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Так, згідно до пояснень наданих представником позивача, вбачається, що єдиною підставою яка перешкоджає ідентифікації ОСОБА_1 є розрив дипломатичних відносин з країною агресором, проте позивачем не зазначено про наявність інших способів ідентифікувати особу, які можна застосувати протягом наступних шести місяців, можливість вжиття яких обґрунтувала б необхідність продовження строку затримання відповідача та утримання його за державний кошт. Констатація факту розриву дипломатичних відносин з країною, громадянином якої є відповідач не є беззаперечною підставою для продовження строку затримання особи. Приймаючи рішення про задоволення апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що станом на час розгляду апеляційної скарги час знаходження ОСОБА_1 в ПТПІ становить з 7.06.23 року вісім місяців. В якості доказів вчинення дій щодо ідентифікації та забезпечення видворення відповідача, позивач до матеріалів справи направив клопотання з додатками, які стосуються звернення до Директора Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства стосовно доведення інформації до затриманих громадян, що на території України діє гуманітарна організація « Міжнародний комітет Червоного Хреста», а також здійснення опитування по питанням, зазначеним у повідомленні.

Однак, враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо належного та своєчасного вжиття заходів щодо ідентифікації та документування відповідача в установленому порядку, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позову та продовження строку затримання на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення відповідача, який підлягає примусовому видворенню за межі України, відсутні.

Суд першої інстанції, посилаючись лише на засади розумності і справедливості, фактично не обґрунтував висновку про необхідність продовження строку затримання на шість місяців, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Наведене вище відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 грудня 2023 року у справі №214/9541/23 - скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко