Справа № 620/803/24
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/803/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі також відповідач), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 429 від 17.07.2023 року комісії Державної прикордонної служби України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підполковнику запасу ОСОБА_1 ;

зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 20% втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України та звільнений у запас за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Підставою слугувало свідоцтво про хворобу від 235/242. Внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, позивачу, відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 073160, встановлено 20% втрати професійної працездатності. Позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з втратою професійної працездатності під час проходження військової служби, однак відповідачем безпідставно відмовлено у її виплаті з підстав не підтвердження факту втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби.

У відзиві відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. Посилається на положення частини 2 пункту 7 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Зазначає, що оскільки позивача було звільнено з військової служби 01.08.2020, а 20 % втрати працездатності без встановлення інвалідності позивачу було встановлено 04.04.2023, тобто пізніше ніж через три місяці після його звільнення з військової служби, що суперечить нормам частини 2 пункту 7 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач подав відповідь на відзив, у якій заперечував щодо доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги, оскільки відповідно до пункту 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 № 975 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві «Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказує, шо отримання позивачем захворювань під час проходження військової служби підтверджується свідоцтвом про хворобу №235/242 від 22.05.2020. Відповідно до пункту 3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА № 073160 від 04.04.2023.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач заперечує щодо доводів позивача та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на аналогічні обставини, викладені у відзиві на позов.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України та був звільнений у запас за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 01.08.2020, що підтверджується витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України від 08.01.2020 № 389-ОС (а.с.25),

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 235/242, виданого Госпітальною військово-лікарською комісією Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України захворювання позивача, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби (а.с.18-19).

Матеріалами справи встановлено, що позивач, отримавши від Госпітальної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України свідоцтво про хворобу №235/242 від 22.05.2020, подав скарги від 03.07.2020 та від 13.07.2020 щодо виявлення на його думку недоліків та помилок, допущених у свідоцтві про хворобу (а.с.39-46).

Відповідач у відповідь на скарги листом від 22.07.2020 № 30/Д-8202, від 17.07.2020 № 30/193 та від 23.07.2023 № 30/197 повідомив, що для об`єктивного та всебічного розгляду поданих позивачем скарг, а також відповідно до пункту 4 частини 2 Розділу ІІ Положення запропонував надіслати на адресу ЦВЛК медичну книжку позивача (а.с.38, 31, 32).

16.09.2023 позивач листом надіслав на адресу відповідача копію медичної книжки позивача та копії виписних епікризів 2009, 2010, 2011 та №4083/336 (а.с.30).

Відповідач листом від 29.09.2020 № 30/273 повідомив позивача, що за результатами вивчення медичних документів, наданих позивачем, ЦВЛК дійшла висновку про наявність підстав для проведення медичного огляду ВЛК з метою уточнення діагнозу та обґрунтованої зміни постанови ВЛК. Запропонував звернутися до військового комісаріату, у якому позивач перебуває на обліку для отримання направлення на проходження медичного огляду ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України (а.с.33-34).

16.02.2021 позивач звернувся до військового комісара Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про направлення його для проходження медичного огляду ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України з 22.02.2021 (а.с.29).

Листом від 23.02.2021 № 1/745 Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив, що до повноважень Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки не входить направлення громадян, що перебувають на військовому обліку до лікувальних закладів які не підпорядковуються МО України, Головний військово-медичний клінічний центр Державної прикордонної служби підпорядковується МВС України. Рекомендовано звернутися до Державної прикордонної служби України (а.с.28).

Випискою-Епікризом № 1255 ІІ кардіологічного відділення встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні № 1 Чернігівської міської ради у період з 03.03.2021 по 15.03.2021 (а.с 27).

07.04.2021 позивач звернувся зі скаргою до голови Державної прикордонної служби України щодо вирішення питання про виклик позивача, як військовозобов`язаного, призначеного до резерву першої черги ІНФОРМАЦІЯ_1 на повторний медичний огляд для уточнення діагнозу та обгрунтованої зміни постанови ВЛК відповідно з абзацом 10 пункту 8 статті 2 розділу ІІ Положення «Про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі Україні», затвердженого наказом АДПСУ від 06.05.2009 №333 (а.с.47-49).

Державна прикордонна служба України листом від 19.04.2021 № 30/140 запропонувала звернутися до Об`єднаного міського територіального центру та соціальної підтримки за отриманням направлення на медичний огляд встановленого зразку та довідки про проходження військової служби (а.с.35).

Листом від 20.04.2021 № 30/Д-4846 відповідач повідомив, що у зв`язку з необгрунтованою відмовою військового комісаріату надати направлення на ВЛК, відповідач зобов`язав голову ЦВЛК ДПСУ надіслати запит до військового комісаріату за місцем перебування позивача на військовому обліку щодо отримання такого направлення до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (а.с 36-37).

20.01.2023 105 прикордонний загін імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України листом № 31 направив Головному лікарю Чернігівського обласного територіального центру медико-соціальної експертизи позивача для визначення відсотку втрати працездатності згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2023 № 975 (а.с.26).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 073160 від 04.04.2023 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20%, причина втрати працездатності «захворювання, так пов`язані з проходженням військової служби» (а.с.17,23-24).

15.06.2023 позивач звернувся до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності (а.с.16).

Листом від 22.06.2023 № 111/Д-153-218 105 прикордонний загін імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України повідомив, що на засіданні комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань виплати одноразової допомоги в зв`язку з інвалідністю, розглянуто питання щодо неможливості проведення виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Висновок щодо неможливості проведення виплати направлено на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України для прийняття рішення (а.с.20).

17.07.2023 було прийнято рішення № 429 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відмову мотивовано тим, що згідно з абзацом другим пункту 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на Л; навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюється військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Враховуючи те, що захворювання позивача не пов`язані з виконанням обов`язків військової служби та те, що від дати звільнення до дати встановлення йому втрати професійної працездатності пройшло більше трьох місяців відмовлено у призначення і виплаті одноразової грошової допомоги (а.с.22).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ дія даного Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно з частиною 2 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 975 у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу, зазначений у пункті 11 Порядку №975.

Такими документами відповідно пункту 11 Порядку № 975 є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975, призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 15 Порядку № 975).

Виходячи з норм законодавства, у разі встановлення військовослужбовцю втрати працездатності без установлення інвалідності останній набуває право на виплату одноразової грошової допомоги, яка виплачується залежно від встановленого ступеня втрати працездатності.

Відмовляючи у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності, відповідачем зазначено, що захворювання позивача не пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України, з 01.08.2020.

Зі свідоцтва про хворобу № 235/242, виданого Госпітальною військово-лікарською комісією Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, встановлено, що захворювання позивача, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, позивачу відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 073160 від 04.04.2023 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20%, причина втрати працездатності «захворювання, так пов`язані з проходженням військової служби».

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина перша, друга статті 2 Закону № 2232-XII).

Виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби.

Тобто, визначення «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2019 у справі №803/1093/16 та від 26.06.2018 у справі №750/5074/17, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

З матеріалів справи судом встановлено, що також підставою для відмови у призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги слугував висновок про те, що ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, був встановлений після спливу 3 місяців після звільнення позивача з військової служби.

Разом з тим, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577, із відповідними змінами, затверджена Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках».

Згідно пункту 2 вказаної Інструкції, форма № 158/о заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 Інструкції, у формі № 158/о зазначається кожний хворий, який звернувся до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, що настала внаслідок виконання службових обов`язків.

У пункті 5 Інструкції передбачено, що частина довідки, що видається страхувальнику: у пункті 3 зазначаються прізвище, ім`я, по батькові застрахованої особи; у пункті 4 зазначається словами ступінь втрати професійної працездатності у відсотках; у пункті 5 зазначається, у зв`язку з чим встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках (трудове каліцтво, травма); у пункті 6 зазначається дата встановлення страхового випадку.

Таким чином, у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності визначальним є дата, саме з якої встановлюється ступень втрати працездатності, а не дата проведення огляду.

Оскільки позивач втратив 20% працездатності без установлення інвалідності під час проходження служби у зв`язку із захворюваннями, так, пов`язаним з проходженням військової служби, тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України вказував, що «визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців , зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум»…соціальні гарантії військовослужбовців випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій» (абзаци десятий, одинадцятий пункту З мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004); «…норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер» (перше речення абзацу восьмого підпункту 2.2 пункту 2 Рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 сформулював юридичну позицію щодо розуміння змісту статей 17, 65 Основного Закону України і визначив, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати У країну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України; закріплення в Конституції У країни обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (абзаци другий - четвертий пункту 3 мотивувальної частини).

У Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що приписи статті 17 містяться в розділі І «Загальні засади» Конституції України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування; особлива конституційна процедура внесення змін до цього розділу Конституції України обумовлена специфікою предмета його регулювання - основи конституційного ладу в Україні - зокрема необхідністю забезпечення національної безпеки і оборони України, потребами захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України як суверенної й незалежної, демократичної, соціальної та правової держави; зазначене є підставою для висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

У рішенні від 06.12.2022 № 1-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України зазначає, що частину п`яту статті 17 Конституції України викладено так, що реалізація права на соціальний захист осіб, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей потребує якісного і ефективного законодавчого регулювання та запровадження механізмів забезпечення їх державної підтримки. З урахуванням вимог частини п`ятої статті 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності (частина друга статті 17 Основного Закону України). Крім того, предметом законодавчого регулювання соціального захисту військовослужбовців є питання, пов`язані з тим, що статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни. Така позиція відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо людських прав військовослужбовців від 24.02.2010 СМ/Rес (2010)4, відповідно до якої: якщо військовослужбовці отримують поранення під час служби, їм слід надавати належне медичне обслуговування та, за потреби, надбавки; має також існувати система компенсацій і, за потреби, надбавок у разі смерті на службі у збройних силах; для осіб, які залишають збройні сили, та які отримали поранення або захворіли внаслідок служби, має бути доступна відповідна компенсаційна схема (пункти 72, 73).

Підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Захист суверенітету та територіальної цілісності У країни є «найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу» (частина перша статті 17 Основного Закону України). В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави

За приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із статтею 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 429 від 17.07.2023 комісії Державної прикордонної служби України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підполковнику запасу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 20% втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач: Адміністрація Державної прикордонної служби України вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01001, .

Повний текст рішення виготовлено 06 березня 2024 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА