Справа № 520/23826/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 р. Справа № 520/23826/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 04.10.23 у справі №520/23826/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всіх необхідних документів про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всі необхідні документи про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в підготуванні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всіх необхідних документів про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всі необхідні документи про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України.

Міністерство внутрішніх справ України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 року у справі №520/23826/23 повністю, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не погоджується з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 у справі №520/23826/23. Вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю. Зазначає, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції), а саме 01 вересня 1998 року, вислуга ОСОБА_1 складала 15 років 05 місяців 19 днів, але на зазначену дату ОСОБА_1 не досяг 45-річного віку та не мав 25 років страхового стажу. З огляду на викладене у позивача відсутнє право на отримання пенсії за вислугу років. На цьому ж наголошував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх постановах у певних справах. Зазначає, що суд першої інстанції не урахував, що для призначення пенсії за вислугу років, серед обов`язкових вимог Закон визначає досягнення певного віку (у даному випадку 45-річного віку) та наявності визначеного страхового стажу (у даному випадку 25 років страхового стажу). Вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Окрім того, посилається на порушення норм процесуального права. Зазначає, що Міністерству внутрішніх справ України (відповідач у справі), не були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи. Більше того, будь-яких процесуальних документів (ухвали про відкриття, тексту позовної заяви з додатками, судових викликів) на його адресу не надходило. Отже, суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 16.03.1985 по 01.09.1998, що підтверджується довідкою від 15.10.2019 №12/437/2632.

На час звільнення позивача з військової служби в Міністерстві внутрішніх справ України ОСОБА_1 виповнилось 39 років, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні склала - 15 років 05 місяців 19 днів, що підтверджується довідкою від 03.10.2019 року №12/360/2548, яка додана до позовної заяви.

11.08.2023 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з заявою, в якій просив підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всі необхідні документи про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Копію вказаного подання та підтвердження надсилання його до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області надіслати заявнику за адресою: АДРЕСА_1 або на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2

У відповідь на вказану заяву, позивачем було отримано лист від 28.08.2023, в якому відповідачем зазначено, що відповідно до Закону, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги мають право на довічну пенсію за вислугу років. Згідно зі статтею 12 Закону пенсія за вислугу років призначається зазначеним особам за умов, зокрема: - відповідно до пункту "а" - незалежно від віку, якщо ці особи звільнені зі служби в період по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; - відповідно до пункту "б" - у разі досягнення на день звільнення зі служби 45-річного віку та за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. За інформацією, доданою до звернення позивача, на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції), а саме 01 вересня 1998 року, вислуга позивача складала 15 років 05 місяців 19 днів, але на зазначену дату позивач не досягнув 45-річного віку та не мав 25 років страхового стажу. Враховуючи зазначене, позивач не має права на пенсію за вислугу років на умовах, визначених Законом. Підстав для оформлення подання про призначення пенсії за вислугу років та направлення його до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в МВС України немає.

Позивач, вважаючи протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всіх необхідних документів про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності вчинених ним дій.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач 23.07.1959 року народження проходив службу в органах внутрішніх справ України з 16.03.1985 по 01.09.1988. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні склала - 15 років 05 місяців 19 днів (а.с.24).

Відтак, на день звільнення позивача зі служби органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 виповнилось 39 років.

Так, умови призначення пенсій за вислугу років передбачені ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Відповідно до п. "б" статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України) право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

11.09.2023 року позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою, в якій просив останнє підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всі необхідні документи про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"(а.с.18-19).

Листом Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2023 року №Д-22303/49-20890-2023 ОСОБА_1 було повідомлено, що за інформацією, доданою до звернення останнього, на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції), а саме 01 вересня 1998 року, вислуга позивача складала 15 років 05 місяців 19 днів, але на зазначену дату позивач не досягнув 45-річного віку та не мав 25 років страхового стажу. Враховуючи зазначене, позивач не має права на пенсію за вислугу років на умовах, визначених Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Підстав для оформлення подання про призначення пенсії за вислугу років та направлення його до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в МВС України немає (а.с.20).

Отже, на день звільнення зі служби органів внутрішніх справ України, а саме 01.09.1988 року, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні склала 15 років 05 місяців 19 днів, проте на вказану дату позивач не досяг 45 років та не мав 25 років трудового стажу (страхового стажу), як того вимагала норма п. "б" ст.12 Закону №2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 04 липня 2002 року № 51-IV внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема до пункту «б» статті 12, згідно яких право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04 квітня 2006 року № 3591-IV, який набрав чинності 29 квітня 2006 року, було внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема пункт «б» цієї статті передбачав, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Колегія суддів зауважує, що редакція пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» змінювалась, змінюючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

Так, з 31.07.2002 по 29.04.2006 норма п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ діяла в редакції згідно якої особа могла звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні нею 45-річного віку їй могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.

Колегія суддів зазначає, що на час звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України (01.09.1988) та на час звернення останнього із заявою до відповідача щодо підготовки та направлення до пенсійного органу подання та всіх необхідних документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ (11.08.2023) діяла редакція п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ згідно якої право на пенсію за вислугу років мали особи в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку за наявності у них трудового стажу (страхового стажу) 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Як вже зазначалося вище, на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України ОСОБА_1 не досяг 45 років та не мав 25 років трудового стажу (страхового стажу). При цьому, 45 років позивач досяг 23.07.2004 року, а звільнився зі служби органів внутрішніх справ України 01.09.1998 року.

Водночас, у період з 31.07.2002 по 29.04.2006 позивач не звертався до відповідача із вимогами щодо вчинення дій для призначення йому пенсії згідно п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Відтак, з огляду на недосягнення позивачем 45 років на час звільнення зі служби зі служби органів внутрішніх справ України та відсутності 25 років трудового стажу (страхового стажу), останнє свідчить про правомірність відмови Міністерства внутрішніх справ України в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області подання та всіх необхідних документів про призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції також узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.05.2022 у справі №640/25383/19.

Доводи позивача, а також висновки суду першої інстанції про те, що оскільки на час досягнення ОСОБА_1 45 років останній мав необхідний стаж, а саме 27 календарних років з яких 15 років 05 місяців 19 днів становить служба в органах Міністерства внутрішніх справ України, і відповідно він має право на призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ, колегія суддів відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства, які регулюють спірні відносин та не узгоджуються із висновками суду апеляційної інстанції у даній справі.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про помилковість та необґрунтованості висновків суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції також узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.10.2022 у справі №420/3267/19.

Приписами ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Згідно вимог ст.174 КАС України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні було вказано, що копію ухвали про відкриття спрощеного провадження було надіслано та вручено відповідачу, відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, відповідні документи у встановлений строк до суду не надходили.

При цьому, з матеріалів встановлено, що ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 року та позовну заяву з додатками було направлено засобами електронного зв`язку на електронну адресу .

У розумінні Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21 (у відповідній редакції), офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Дана справа не містить доказів, що наведена вище електронна адреса () є офіційною у розумінні чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 року та позовна заява з додатками були направлені на адресу Міністерства внутрішніх справ України засобами поштового зв`язку, або шляхом направлення на офіційну електронну адресу останнього в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в «Електронний кабінет».

Відтак, з огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, в частині належного повідомлення Міністерства внутрішніх справ України про розгляд судом даної справи.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до приписів ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з огляду на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

З урахування приписів статті 139 КАС України, правові підстави для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду даної справи відсутні.

Оскільки дана справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 у справі №520/23826/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко