Справа № 200/670/24
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року Справа№200/670/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 10200,00 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі також УПФ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також ВПВР), в якій з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 26 січня 2024 року у розмірі 10200,00 гривень у виконавчому провадженні № 70366028, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №200/17260/21, виданого 06.07.2022 Донецьким окружним адміністративним судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача дії відповідача із накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. є протиправними, оскільки на виконання рішення суду у справі №200/17260/21 сформовано доплату, що має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Разом з цим бюджетні асигнування, незважаючи на звернення позивача до розпорядника коштів, не виділені.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем десятиденного строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення.

12 лютого 2024 року судом постановлена ухвала про залишення без руху вказаної позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі. Призначено судове засідання на 07 березня 2024 року. В ухвалі було запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження.

05 березня 2024 року Відділом примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було подано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач зазначає, що право особи на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Також, на думку представника відповідача, позивачем не підтверджено, що рішення суду в період з лютого 2022 року (відкриття ВП) по січень 2024 року не виконувалось з поважних причин, і що Управління Пенсійного фонду вживало заходів для його виконання.

З огляду на вищевикладене, відповідач наголошує, що тривале невиконання рішення суду боржником є необґрунтованим та безпідставним, тому накладення повторного штрафу на боржника за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця щодо невиконання рішення суду є правомірним.

Учасники процесу у судове засідання не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

05 березня 2024 року представником відповідача подано клопотання (зазначено у відзиві на позовну заяву) про розгляд справи за відсутності представника Відділу примусового виконання рішень.

Враховуючи приписи частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Ознайомившись із заявами по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, судом встановлено наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року по справі №200/17260/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» № 33/25-1969 від 23.07.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» № 33/25-1969 від 23.07.2021 року, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, із виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсій за період з 01.12.2019 року до моменту здійснення перерахунку пенсії. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Вищезазначене рішення набрало законної сили 10.03.2022 року.

06 липня 2022 року видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» № 33/25-1969 від 23.07.2021 року, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, із виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсій за період з 01.12.2019 року до моменту здійснення перерахунку пенсії.

Постановою головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 листопада 2022 року відкрито виконавче провадження № 70366028 з примусового виконання виконавчого листа № 200/17260/21, що виданий 06 липня 2022 року Донецьким окружним адміністративним судом на виконання вищевказаного рішення суду від 07 лютого 2022.

Листом позивача від 23.11.2022 року відповідача повідомлено, що виплата доплати пенсії за рішенням суду, за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 у загальній сумі 180559,88 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

04 січня 2023 року позивач листом № 0500-0508-8/1640 повідомив відповідача про те, що виплата доплати до пенсії за рішенням суду, за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 у загальній сумі 180559,88 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Просило закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення в межах функціональних повноважень.

08 січня 2024 року за вих. № 394 відповідач надіслав на адресу позивача вимогу щодо надання документально підтвердженої відповіді стосовно виконання вимог виконавчого провадження № 70366028.

Листом від 10.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області звернулось до Пенсійного фонду України в якому просило вирішити питання щодо виділення коштів на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.02.2022 по справі № 200/17260/21 в загальній сумі 180559,88 грн.

11 січня 2024 року позивач листом № 0500-0508-5/3396 повідомив відповідача про те, що виплата доплати пенсії за рішенням суду, за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 у загальній сумі 180559,88 буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Також зазначив, що з метою дотримання вимог діючого законодавства при реалізації рішень суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень 10.01.2024 вих. № 0500-0508-5/2871 направлено запит до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості за рішенням. У зв`язку із чим позивач просив відповідача закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням Рішення в межах функціональних повноважень.

11 січня 2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буселом Володимиром Олександровичем було прийнято постанову за виконавчим провадженням ВП №70366028 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5 100 грн.

Ухвалою від 22.01.2024 відмовлено у задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу та порядку виконання рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

25 січня 2024 року за вих. № 1065 відповідач надіслав на адресу позивача вимогу щодо надання документально підтвердженої відповіді стосовно виконання вимог виконавчого провадження № 70366028. Відповідь надати до 26.01.2024.

26 січня 2024 року позивач своїм листом № 0500-0309-8/8410 сповістив відповідача про те, що виплата доплати пенсії за рішенням суду, за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 у загальній сумі 180559,88 буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Також зазначив, що з метою дотримання вимог діючого законодавства при реалізації рішень суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень 10.01.2024 вих. № 0500-0508-5/2871 направлено запит до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості за рішенням. У зв`язку із чим позивач просив відповідача закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням Рішення в межах функціональних повноважень.

26 січня 2024 року, у зв`язку з повторним невиконання рішення боржником без поважних причин, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладено штраф у розмірі 10200 грн.

26 січня 2024 року відповідачем за вих. № 1142 скеровано на адресу Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області подання, в якому останній просив вирішити питання щодо притягнення посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України у зв`язку з невиконанням рішення суду в адміністративній справі № 200/17260/21.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

Як визначено пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктами 1 та 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 6 статті 26 Закону №1404 визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно частини 1 статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 статті 63 Закону №1404 визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На підставі частин 1 статті 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина 2 статті 75 Закону №1404).

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, Законом №1404-VIII встановлена відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин, а не за несвоєчасне його виконання або ж невиконання в повному обсязі. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання рішення суду.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, яка суд враховує, керуючись приписами частини 5 статті 242 КАС України.

До того ж, згідно з практикою Верховного Суду (постанова від 21.11.2018 у справі № 373/436/17) невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В цьому разі накладення державним виконавцем штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» №33/25-1969 від 23.07.2021, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, із виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсій за період з 01.12.2019 до моменту здійснення перерахунку пенсії, проте сума доплати за результатами перерахунку згідно рішення з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 яка склала 180559, 88 грн не виплачена.

При цьому в листах від 23.11.22, 04.01.23, 11.01.24, 26.01.24, яке позивач скерував на адресу державного виконавця, він зазначив, що сума доплати згідно проведеного перерахунку пенсії буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Отже, поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Відповідно до статті 8 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Разом з цим, ГУ ПФУ в Донецькій області не надало ні державному виконавцю, ні суду доказів стосовно вжиття заходів для виконання рішення суду в повному обсязі.

Як вже було зазначено, виконавче провадження було відкрито 18 листопада 2022 року із зазначенням необхідності виконати рішення протягом десяти робочих днів.

Листом позивача від 23.11.2022 року відповідача повідомлено, що виплата доплати пенсії за рішенням суду, за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 у загальній сумі 180559,88 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Але лише 10 січні 2024 року позивач звернувся з листом до Пенсійного фонду України щодо запиту коштів на виконання рішення суду від 07 лютого 2022 року по справі №200/17260/21 (лист № 0500-0508-5/2871).

Тобто позивачем не вказано та не підтверджено документально, які саме дії ним вчинялись для виконання судового рішення протягом більш ніж року, чи враховувалась ця сума при формуванні бюджету пенсійного органу, чи вносились зміни до бюджету або формувались бюджетні запити до вищого розпорядника бюджетних коштів у 2022-2023 роках.

Отже, позивачем не підтверджено, що рішення суду в період з листопада 2022 року по січень 2024 року не виконувалось з поважних причин, і що управління пенсійного фонду вживало заходів для його виконання.

Суд вважає, що відсутність відповідного фінансового забезпечення може вважатися поважною причиною часткового невиконання судового рішення, але якщо боржник у виконавчому проваджені довів, що він вживав необхідних і достатніх заходів для його виконання.

Також, суд вважає необхідним звернути увагу сторін на приписи статті 46 Конституції України, згідно якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В силу приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції, пункт 68).

З урахуванням встановлених у справі обставин та на підставі аналізу зазначених норм права, суд вважає, що повторне невиконання судового рішення позивачем в частині виплати пенсії не може вважатися невиконанням судового рішення з поважних причин.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності та враховуючи принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу від 26 січня 2024 року винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а відтак позовні вимоги ГУ ПФУ в Донецькій області не підлягають задоволенню.

У відповідності до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 40003, Сумська обл., місто Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 10200,00 гривень відмовити повністю.

Рішення суду набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Лазарєв