Справа № 420/12251/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідачів, Військової частини НОМЕР_1 , Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 за період з 30.01.2020 року по 14.06.2020 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 року по 14.06.2020 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) за період з 15.06.2020 року по 06.03.2023 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 15.06.2020 року по 06.03.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язати Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачені суми грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язати Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби;

- визнати протиправну бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно 3 додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язати Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на і січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020 рік, а також невиплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язати Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виходячи з розміру грошового забезпечення з Урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в повному обсязі із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період проходження військової служби їй невірно нараховувалась та виплачувалась заробітна плата (грошове забезпечення) та відповідно, грошова допомога на оздоровлення при наданні щорічних основник відпусток, компенсації невикористаних днів щорічної основної відпустки, компенсації невикористаних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, безпідставно не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, а також не виплачена відповідна індексація, що вимусило позивача звернутись до суду із даним позовом.

Позивач наголошує, що згідно з Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704.

Таким чином, з дня набрання законної сили постанови у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка була чинною до зазначених змін, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. З урахуванням зазначеного, позивач має право на перерахунок отриманого за спірний період грошового забезпечення та розрахованих на його основі спірних у даній справі виплат.

Крім того, відповідач протиправно не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, оскільки нею дотримана умова про наявність 10 і більше років вислуги. При цьому, оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, позивач має право на таку виплату.

Також позивач звернула увагу, що у період проходження військової служби, зокрема, з 01.12.2015 по 28.02.2018 їй не в повній мірі нараховувалась індексація грошового забезпечення, а саме застосувався березень 2012 року як базовий місяць. При цьому, позивач наголошує, що базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення у спірний період є січень 2008 року відповідно до Постанови № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 та якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям. Крім того, позивач зазначив, що грошову допомогу на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки розраховано та виплачено на користь позивача також без врахування індексації.

(б) Позиція відповідача

09.06.2023 від відповідача, Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України), надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Так, представник зазначив, що скасування пункту 6 Постанови № 103 у зв`язку з набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, не впливає на порядок та процедуру проведення перерахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, оскільки вказана постанова не створює підстав для здійснення відповідного перерахунку. При цьому, представник посилається на пункт 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 06.09.2005, відповідно до якого визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Таким чином, визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію попереднього акту. З урахуванням зазначеного, на думку відповідача, доводи позивача про те, що скасування судом пункту 6 Постанови № 103 відновлює раніше встановлений порядок, визначений у Постанові № 704 є безпідставними.

Крім того, представник звернув увагу, що пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, представник наголошує, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, то представник зазначив, що у разі звільнення у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені зазначеними нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

12.06.2023 від відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він також просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, представник зазначив, що Постановою № 704 визначено, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року. Враховуючи викладене, при визначенні у період з 30.01.2020 по 14.06.2020 розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, відповідач правомірно застосував розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, тому доводи позивача є безпідставними.

Щодо індексації грошового забезпечення, то представник зазначив, що відповідно до Постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078 до грудня 2015 року сума індексації змінюється з місяця, наступного за місяцем підвищення будь-якої складової грошового забезпечення. В травні 2012 року у позивача було збільшено надбавку за службу в умовах режимних обмежень, що в загальному призвело до підвищення грошового забезпечення, тому травень 2012 року є базовим для обчислення індексації.

За таких умов, з врахуванням п.5 Порядку №1078 (в редакції постанови №1013) об`єктивно вірними та справедливими є дії відповідача щодо індивідуального встановлення останнього місяця підвищення посадового окладу військовослужбовця та застосування його як базового для обрахунку індексації грошового забезпечення позивача.

21.06.2023 від відповідача, Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), надійшов відзив на позовну заяву, в якому він також просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі з аналогічних підстав, які викладені у відзиві відповідача, Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України).

При цьому, представник зазначив, що Регіональне управління Морської охорони не здійснювало виплату та нарахування позивачу грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, а вказане нарахування здійснювала саме військова частина НОМЕР_3 .

(в) Відповідь на відзив

21.06.2023 та 26.06.2023 від позивача надійшли відповіді на відзиви відповідачів, в яких він зазначив, що з 30.01.2020 позивач має право на встановлення розміру посадового окладу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, побудований не на «примітках пояснюючого характеру», до чого намагається підвести відповідач, а на приписах пункту 4 Постанови № 704 у її редакції від 30.08.2017, яка є чинною по теперішній час. При цьому, саме по собі не приведення на офіційному сайті Верховної Ради України редакції пункту 4 Постанови № 704 у відповідність до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 не створює жодних правових наслідків та не надає відповідачу права на ігнорування вказаного судового рішення та порушення права позивача на отримання належного грошового забезпечення.

Щодо мінімальної заробітної плати, то позивач зазначив, що в рамках заявлених позовних вимог мова не йде про безпосереднє застосування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, як помилково вважає відповідач, а лише заявлено про те, що така розрахункова величина як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року не може бути меншим, ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Щодо посилань відповідачів у відзивах на абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач вважає їх помилковими та надуманими, оскільки ця правова норма не стосується питання небажання продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, що прямо унормовано абз.1 ч.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ та саме за цією правовою підставою звільнено позивача. Зазначення у Наказі № 50-ОС, що таке звільнення є поважною причиною звільнення, не може слугувати «обґрунтуванням» невиплати позивачу прямо передбаченої йому законом одноразової грошової допомоги.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

05.06.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.09.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд залучив Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) до участі у справі, як співвідповідача; розгляд адміністративної справи почав спочатку.

14.11.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд зупинив провадження у справі до отримання витребуваних доказів по справі.

04.03.2024 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд поновив провадження у справі.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач з 09.08.2004 по 14.06.2020 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 15.06.2020 по 06.03.2023 у Регіональному управлінні морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ), що підтверджується військовим квитком від 18.09.1996 серії НОМЕР_4 .

Відповідно до витягу з наказу начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.03.2023 № 47-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби позивача за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України.

Відповідно до витягу з наказу начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.03.2023 № 50-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 06 березня 2023 року. Крім іншого, вказаним наказом було визначено: відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 53 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки; виплатити грошову компенсацію за 100 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки», строком 10 календарних днів на рік, за період з 2014 року по 2023 рік.

У період проходження військової служби позивачу виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховуються виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018. Доказів протилежного відповідачі до суду не надали.

17.04.2023 представник позивача звернувся до відповідача, Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) із адвокатським запитом щодо причин не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при її звільненні з військової служби 06.03.2023.

17.04.2023 представник позивача також звернувся до відповідача, Військової частини НОМЕР_3 , із адвокатським запитом щодо інформації про причини не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку, як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2021 по 2023 роки; інформацію (довідку) про розміри нарахованої та виплаченої на користь позивача індексації (помісячно) за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із зазначенням базового місяця для її розрахунку.

На адвокатський запит від відповідача, Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), надійшла відповідь від 26.04.2023 за № 12/1004-23-Вих, в якій він зазначив, що у разі звільнення у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені зазначеними нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Від відповідача, Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України), надійшла інформація про розміри нарахованої та виплаченої на користь позивача індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.07.2015 по 28.02.2018, відповідно до якої за вказаний період позивачу нараховувалась, проте не виплачувалась індексація грошового забезпечення. При цьому, у березні 2023 року позивачу виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 46564,80 грн. із застосуванням базового місяця травень 2012 року.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Щодо права позивача на грошове забезпечення за періоди проходження військової служби з 30.01.2020 по 14.06.2020, з 15.06.2020 по 06.03.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, суд зазначає наступне.

Згідно частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова № 704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній на момент прийняття постанови), розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1 та 14 до Постанови № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

З огляду на примітку 1 Додатку 1 до Постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103) до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 було викладено у новій редакції, а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Відповідно до Постанови № 704, в редакції Постанови № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704.

Відтак, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка була чинною до зазначених змін.

Аналогічна правова позиція відображена у рішенні від 17.12.2019 Верховного Суду, викладеним за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 160/8324/19.

Таким чином, саме з 30.01.2020 - з наступного дня з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, являється розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року.

Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 (адміністративне провадження № К/9901/43174/21).

Суд також звертає увагу, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 становить 2102,00 грн, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" - 2270,00 грн. Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня. Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня - 2684 гривень.

Отже, редакція законів України про державний бюджет 2020, 2021, 2022 та 2023 роки свідчить про зміни в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону їх поступового збільшення.

За таких обставин заявлені позовні вимоги до відповідача, військової частини НОМЕР_1 , за період проходження військової служби позивачем з 30.01.2020 по 14.06.2020 належать до задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 за період з 30.01.2020 року по 14.06.2020 року щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за період з 30.01.2020 року по 14.06.2020 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

Щодо позовних вимог в цій частині до відповідача, Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ), за період проходження військової служби з 15.06.2020 по 06.03.2023 суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом позивач з 15.06.2020 по 06.03.2023 проходила військову службу в Регіональному управлінні морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ). При цьому, відповідно до довідки № 11/12 від 16.03.2023 під час проходження військової служби у вказаній військовій частині позивач знаходилась на фінансовому забезпеченні у Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України).

Суд також враховує наявну в матеріалах справи заяву відповідача, Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України), в якій представник зазначив, що вказана військова частина здійснювала лише виплату грошового забезпечення позивачу, тобто була фактично банком (касою), який на підставі наказів Начальника Регіонального управління Морської охорони розраховував позивача по всім видам грошового забезпечення.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за доцільне частково задовольнити заявлені позовні вимоги в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) за період з 15.06.2020 року по 06.03.2023 року щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум; зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити позивачу за період з 15.06.2020 року по 06.03.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

Щодо права позивача на грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби, грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до абз.3 п.14 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Згідно з ст.19 Закону України «Про відпустки» одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Як вже встановлено судом, відповідно до витягу з наказу Начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.03.2023 № 50-ОС при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення позивачу виплачено грошову компенсацію за 53 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки та грошову компенсацію за 100 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері.

Крім того, у період проходження військової служби позивачу нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки. Доказів протилежного відповідачі до суду не надали.

При цьому, суд звертає увагу, що на розрахунок зазначених сум на пряму впливає розмір посадового окладу позивача, а тому з урахуванням висновків, до яких суд дійшов у вказаному судовому рішенні щодо визначення посадового окладу та окладу за військове звання, а також щодо належного відповідача щодо зобов`язальної частини позовних вимог, позовні вимоги в цій частині також належать до часткового задоволення шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704; зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати позивачу грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь позивача недоплачені суми грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки;

- визнання протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704; зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати позивачу грошову компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 та виплатити на користь позивача недоплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби;

- визнання протиправну бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно 3 додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704; зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати позивачу грошову компенсацію невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на і січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь позивача недоплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби.

Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати на виплатити позивачу невиплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби, суд встановив наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині позивач зазначив, що за період з 2021 по 2023 роки відповідна грошова компенсація позивачу взагалі не нарахована та не виплачена.

Зокрема, суд встановив, що відповідно до витягу з наказу начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.03.2023 за № 50-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При цьому, вказаним наказом, крім іншого, встановлено виплатити позивачу грошову компенсацію за 100 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки», строком 10 календарних днів на рік, за період з 2014 року по 2023 рік.

При цьому, позивач звернув увагу, що відповідно до грошового атестату № 14 від 06.03.2023 на користь позивача нараховано компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, лише за період з 2014 по 2020 року.

З аналізу вказаного грошового атестату суд встановив, що дійсно відповідно до п.9 позивачку задоволено компенсацією за невикористану додаткову відпустку, як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років за 2014-2020 роки у сумі 87446,67 грн.

При цьому, у п.14 наголошеного атестату вказано про виплату такої компенсації у аналогічному розмірі 87446,67 грн., проте вже за період 2014-2023 роки.

З урахуванням вказаних розбіжностей, суд ухвалою від 14.11.2023 витребував у відповідача, Військової частини НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України), інформацію та її документальне підтвердження щодо розрахунку компенсації за невикористану додаткову відпустку, як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, із зазначення періоду, за який вказана компенсація була виплачена позивачу при звільненні.

На виконання вказаної ухвали від відповідача надійшов розрахунок компенсації відпуски при звільненні з військової служби, відповідно до якого, суд встановив, що позивачу було виплачено компенсацію невикористаної відпустки матері (батьку), яка (який) виховує дитину одна (один) у розмірі 87 446,67 грн. за 100 календарних днів за період з 2014 року по 2023 рік.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати на виплатити позивачу невиплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби слід відмовити.

Щодо права позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 в повному обсязі із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року, суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 року (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно зі ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078).

Згідно з п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Таким чином, відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з п.10-2 Порядку №1078 (в редакції, яка застосовується з 01.12.2015 року) для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

З огляду на наведене суд встановив, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових, в даному випадку окладу), є базовим при проведенні індексації. Дана норма стосується також і новоприйнятих військовослужбовців, що передбачено п.10-2 Порядку №1078.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294 (далі - постанова №1294), яка набрала чинності 01.01.2008, та якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Постанова №1294 діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018.

Тобто з 01.12.2015 базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові по справі №400/1118/21 від 26.01.2022.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки доказів підвищення у спірний період тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, до суду відповідач не надав, тому при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, базовим місяцем повинен бути січень 2008 року.

При цьому, як вже встановлено судом відповідно до інформації про розміри нарахованої та виплаченої на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.02.2018, за вказаний період позивачу нараховувалась, проте не виплачувалась індексація грошового забезпечення. При цьому, у березні 2023 року позивачу виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 46564,80 грн. із застосуванням базового місяця травень 2012 року.

Щодо застосування базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача січень 2008 року при проведенні такого нарахування та виплати, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 дійшов висновку про те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

При цьому, суд звертає увагу, що 29 листопада 2021 р. Верховний Суд ухвалив постанову у справі №120/313/20-а, в якій висловив протилежний висновок:

Стосовно дискреційних повноважень, Суд неодноразово зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Наведені висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17. Також Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17). У цьому контексті Суд додатково зауважує, що за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку. Застосовуючи ці підходи, Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця для цієї індексації є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

За таких підстав, позовні вимоги в цій частині належать до задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в повному обсязі із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року.

Щодо права позивача на грошову допомогу на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року, суд зазначає наступне.

Суд наголошує, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення.

Виходячи з вищезазначеного, не врахування відповідачем розміру індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення призвело до виплати знеціненого грошового забезпечення та є протиправним, а тому така виплата підлягає перерахунку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21 грудня 2021 року по справі № 820/3423/18, постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 240/10130/19, постанові від 19 березня 2020 року по справі №820/5286/17, постанові від 26 лютого 2021 року по справі № 620/3346/19, предметом розгляду яких було, включення індексації до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обрахунок та визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині також належать до задоволення.

Щодо права позивача на нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 1 статті 9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом МВС України 25.06.2018 № 558 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Суд встановив, що відповідно до витягу з наказу начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.03.2023 № 50-ОС одноразова грошова допомога при звільненні позивачу не виплачувалась.

Як вже встановлено судом позивача звільнено з військової служби з 06.03.2023 за пп. «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України.

Календарна військова вислуга позивача станом на 06 березня 2023 року відповідно до відомостей, викладених у витязі з наказу від 06.03.2023 № 50-ОС складає 26 років 05 місяців 18 днів.

Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII.

З метою ефективного захисту прав позивача, з урахуванням висновків, до яких суд дійшов у вказаному судовому рішенні щодо визначення посадового окладу та окладу за військове звання, а також щодо належного відповідача щодо зобов`язальної частини позовних вимог, позовні вимоги в цій частині також належать до часткового задоволення шляхом визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704; зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

Стосовно дотримання строків звернення до суду із вказаним адміністративним позовом, суд звертає увагу на таке.

За правилами ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ст.233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Водночас, 19.07.2022 набули чинності зміни до ст.233 КЗпП України, внесені Законом України від 1.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».

Так, ч.2 ст.233 КЗпП (у редакції, чинній з 19.07.2022) передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, у зв`язку із прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 19.07.2022 №2352-IX, ст.233 КЗпП більше не містить положень про те, що «у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком».

Вказані вище норми законодавства свідчать про те, що в даній категорії справ строк звернення до суду становить три місяці.

При цьому, Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин.

Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Таким чином, у даній справі, строк звернення до суду для вирішення трудового спору не пропущений, оскільки такий строк продовжується на строк дії карантину в силу закону.

Щодо вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 та Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) подати у встановлений судом строк звіт виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані положення не є імперативними та передбачають диспозитивну поведінку суду. Тобто, це право суду, а не його обов`язок, суд має можливість самостійно на власний розсуд приймати рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт.

При цьому, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, суд має врахувати надані позивачем докази, особливості покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків згідно із судовим рішенням та його можливості ці обов`язки виконувати в рамках законодавства.

Враховуючи те, що позивачем не наведено обґрунтованих аргументів необхідності застосування ч.1 ст.382 КАС України та не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, у суду немає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

VI. Судові витрати

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових втрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 за період з 30.01.2020 року по 14.06.2020 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

3.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 року по 14.06.2020 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

4.Визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) за період з 15.06.2020 року по 06.03.2023 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

5.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 15.06.2020 року по 06.03.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

6.Визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

7.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачені суми грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.

8.Визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

9.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби.

10.Визнати протиправну бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно 3 додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

11.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на і січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки при звільненні з військової служби.

12.Визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

11.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виходячи з розміру грошового забезпечення з Урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

12.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в повному обсязі із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

13.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року.

14.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року.

15.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року.

16.У задоволенні решти вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач 1 Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Відповідач 2 Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), адреса: АДРЕСА_3 , .

Відповідач 3 Військова частина НОМЕР_3 (1 загін морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України), адреса: 65026, м. Одеса, вул. Приморська, 37, .

Суддя Оксана БОЙКО