Справа № 240/32086/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/32086/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.08.2023 про відмову в проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії (а саме з 13.06.2023), зарахувавши до стажу період роботи на посаді медсестри анастезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 по 04.10.2004, 0,5 старшої медсестри анестезистки та палатної медсестри відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 05.10.2004 по 07.02.2005, медсестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 08.02.2005 по 04.03.2002, сестри медичної старшої відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 05.03.2022 по 12.06.2023 у подвійному розмірі, відповідно до положень ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 01.01.2004 по 12.06.2023 працювала на посадах медичної сестри анастезистки, старшої медичної сестри, палатної медичної сестри у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії. 13.06.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області їй призначена пенсія за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, при цьому період роботи до 01.01.2004 зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі, а з 01.01.2004 по 12.06.2023 в одинарному розмірі. Вважаючи визначення страхового стажу у такий спосіб протиправним, 19.07.2023 та 04.09.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявами, про перерахунок призначеної пенсії із зарахуванням стажу в період з 01.01.2004 по 12.06.2023 в подвійному розмір. Однак, листом від 18.08.2023 №28589-27828/Б-02/8-0600/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відмовило позивачу у такому зарахуванні. Позивач вважає, що їй протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи, які перелічені у позовних вимогах.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

У період з 12.12.2023 по 25.12.2023 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці, а із 01.02.2023 по 09.02.2024 - на лікарняному.

До суду надійшов відзив на позовну заяву разом з витребуваними судом документами, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11864 з наступними змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №22-1) позивач не зверталась до органу пенсійного фонду із відповідною заявою та з усіма визначеними названим Порядком документами, а тому рішення про відмову в проведенні перерахунку відповідач не приймав. За результатами розгляду звернення позивача, листом надано роз`яснення. Крім цього, вказують на правомірність їхніх дій з огляду на те, що періоди роботи після 01.01.2004 року на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахуванню у подвійному розмірі не підлягають, оскільки норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є прямими після 01.01.2004 року, такого не передбачають.

Клопотання відповідача про долучення доказів, надійшло до суду 06.03.2024.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та з 13.06.2023 року отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ».

Пенсія обчислена з урахуванням страхового стажу 28 роки 10 місяців 20 дні.

При призначенні позивачу пенсії період роботи на посадах медичної сестри, старшої медичної сестри, палатної медичної сестри у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії до 01.01.2004 зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі, а з 01.01.2004 по 12.06.2023 в одинарному розмірі, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 18.08.2023 №28589-27828/Б-02/8-0600/23.

Позивач 19.07.2023 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою вх.№27828/Б-0600-23 від 21.07.2023 та просила: "надати інформацію про те, як була нарахована мені пенсія, як було нараховано мій стаж ".

Листом 18.08.2023 №28589-27828/Б-02/8-0600/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, що за результатом розгляду заяви від 19.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області вказано, що період трудової діяльності у комунальному некомерційному підприємстві "Звягельська багатопрофільна лікарня" з 18.08.1998 по 06.10.2000, з 26.07.2002 по 31.12.2003 враховано для обчислення пенсії у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (окрім періоду перебування у відпустці з 07.10.2000 по 25.07.2003 - по догляду за дитиною до 3-х років, який враховано до страхового стажу на загальних підставах). З 01.01.2004 стаж обчислено за даними системи персоніфікованого обліку з урахуванням сплачених страхових внесків. За матеріалами пенсійної справи Ваш страховий стаж, підтверджений документально, становить 28 років 10 місяців 20 днів.

Позивач 04.09.2023 (вх.№35160/Б-0600-23 від 14.09.2023) звернулась з заявою до відповідача та просила перерахувати їй стаж з 01.01.2004 по 12.06.2023 у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та перерахувати розмір пенсії згідно з перерахованим стажем.

Головним управлінням ПФУ в Житомирській області 12.10.2023 надана відповідь у формі повідомлення №06005-35160/Б-02/8-0600/23, що з питання обчислення страхового стажу на пільгових умовах Вам були надані детальні роз`яснення в нашому листі від 18.08.2023 №28589-27828/Б-02/8-0600/23, які залишаються в силі.

Вважаючи дії відповідачів щодо зарахування період з 01.01.2004 по 12.06.2023 в одинарному розмірі протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідно од ст. 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час проведення позивачці перерахунків пенсії в межах цього спору, діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Судом встановлено, що згідно записів копії трудової книжки НОМЕР_1 від 11.11.1999 та довідки Комунального некомерційного підприємства "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР від 13.06.2023 №108 позивач, в спірний період працювала на наступних посадах:

- 18.08.1998 зарахована на посаду медсестри анастезистки відділення анастезіології-реанімації Новоград-Волинського міськрайонного територіального об`єднання, наказ №164 від 14.08.1998);

- 27.10.1998 переведена на посаду медсестри анастезистки відділення анастезіології-реанімації на період декретної відпустки, наказ №213 від 27.10.1998;

- 02.07.2003 переведена на посаду медсестри анастезистки відділення анастезіології-інтенсивної терапії Новоград-Волинського міськрайонного територіального об`єднання, наказ №204 від 02.07.2003;

- 05.10.2004 переведена на посаду 0,5 ст. палатної медсестри відділення анастезіології-інтенсивної терапії Новоград-Волинського міськрайонного територіального об`єднання, наказ №205 від 01.10.2004);

- 08.02.2005 переведена на посаду медсестри анастезистки відділення анастезіології-інтенсивної терапії Новоград-Волинського міськрайонного територіального об`єднання, наказ №19 від 28.01.2025;

- 05.03.2022 переведена на посаду сестри медичної старшої відділення анастезіології-інтенсивної терапії, наказ №41-П від 04.03.2022);

- звільнена з посади у зв`язку з виходом на пенсію по вислузі років, наказ №85-П від 02.06.2023.

Вищенаведені періоди роботи позивача не зараховані до страхового стажу у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а свої дії відповідач мотивує тим, що з 01.01.2004 страховий стаж обчислено за даними системи персоніфікованого обліку з урахуванням сплачених страхових внесків.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 р. №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» було затверджено Рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України (далі - Рекомендації) та Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів (далі - Положення).

Рекомендаціями (п.1) передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Положенням (п.п.1,4) передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

У роз`ясненні Міністерства охорони здоров`я України надісланому у вигляді листа на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 зазначено, що відповідно до наказу МОЗ України від 08.10.1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні створюватися відділення анестезіологічного відділення або відділення анестезіології організовуються у лікувально - профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів - анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер - анестезистів.

Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 24.01.2007 року № 10.03.67/135 щодо віднесення окремих структурних підрозділів закладів охорони здоров`я до відділень реанімації зазначено, що до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, Міністерством охорони здоров`я листом від 02.12.2006 року № 10.01.09/2209 надано роз`яснення Пенсійному фонду України з цього питання, з яким Пенсійний фонд України погодився.

Враховуючи викладене суд погоджується із твердженням позивача щодо наявності у неї права на подвійне зарахування страхового стажу, що був обчислений під час перебування на посадах: медсестри-анестезистки відділення анастезіології та інтенсивної терапії, старшої медсестри анастезистки та палатної медсестри віділення анастезіології та інтенсивної терапії, сестри медичної відділення анастезіології та інтенсивної терапії за період з 01.01.2004 по 21.06.2023 (окрім періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 23.09.2014 по 26.07.2017 та відпустки без збереження заробітної плати з 09.03.2022 по 31.03.2022).

При вирішенні спірного питання, судом також враховуються вимоги п.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які визначають, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Крім того, редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією викладеної Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Суд також зауважує, що відповідачем не приймалось рішень про відмову у зарахуванні спірних періодів у подвійному розмірі, а тому належним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи в відділенні анастезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 по 21.06.2023 (окрім періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 23.09.2024 по 26.07.2017 та відпустки без збереження заробітної плати з 09.03.2022 по 31.03.2022) у подвійному розмірі, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при призначенні 13.06.2023 пенсії за вислугу років, є протиправними.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо тверджень відповідача, які викладені у відзиві, що позивачем заява, визначеного зразка про перерахунок пенсії, з усіма долученими документами, не надавалася, офіційної відмови позивач не отримував від управління, а отримав роз`яснення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1-3 статті 44 Закону №1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 3.3 Порядку №22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, надає:

роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

у разі необхідності - бланки документів;

допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії;

у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем приписів п.3.3 Порядку № 22-1 в частині роз`яснення позивачу порядку звернення за перерахунком пенсії та надання позивачу відповідного бланку заяви.

Окрім того, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Суд звертає увагу, що ані у листі від 18.08.2023 ані у листі від 12.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не вказало ОСОБА_1 про недотримання порядку звернення із заявою про перерахунок пенсії.

Разом з тим, суд зауважує, що позивач не надавала та не мала наміру надавати додаткові документи до заяви, які б слугували підставою для перерахунку пенсії з урахуванням інформації, яка у них міститься. Підставою для звернення позивача із заявою слугувало отримання відповіді від відповідача у якій зазначено, що із 01.01.2024, тобто спірний період, страховий стаж обчислено за даними системи персоніфікованого обліку з урахуванням сплачених страхових внесків.

З урахуванням викладеного суд вважає, що правовідносини між сторонами у справі є триваючими, оскільки відповідач - суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу, з моменту призначення позивачу пенсії за віком ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до ОСОБА_1 , що виразилась, як встановлено судом при розгляд справи, у не зарахування при призначення позивачу пенсії, до страхового стажу у подвійному розмірі, спірних періодів.

Триваюче безперервне невиконання суб`єктом владних повноважень передбачених законом обов`язків є триваючим порушенням. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії або допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону.

Водночас, триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.

Право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Таким чином, право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Отже, у даному випадку, право позивача на пенсію у розмірі, обрахованому з урахуванням подвійного страхового стажу спірних періодів, порушене відповідачем з моменту призначення пенсії, а тому є помилковим твердження відповідача в цій частині, що вказане у відзиві.

Тобто, у розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.

Отже, зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії невстановленого зразку, відповідач припустився формалізму.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 243/2677/15-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 575/530/17.

Як зазначається у пп. 5.1. п. 5 рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині 2 статті 2 КАС України

Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

З метою відновлення прав, порушення яких установлено за результатами розгляду спору, суд уважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з з 01.01.2004 по 21.06.2023 (окрім періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 23.09.2024 по 26.07.2017 та відпустки без збереження заробітної плати з 09.03.2022 по 31.03.2022) у подвійному розмірі, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З системного аналізу наведених у справі обставин, суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів роботи на посаді: медсестри анастезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 по 04.10.2004, 0,5 старшої медсестри анестезистки та палатної медсестри відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 05.10.2004 по 07.02.2005, медсестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 08.02.2005 по 04.03.2002, сестри медичної старшої відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 05.03.2022 по 12.06.2023 (окрім періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 23.09.2024 по 26.07.2017 та відпустки без збереження заробітної плати з 09.03.2022 по 31.03.2022).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів роботи на посаді: медсестри анастезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 по 04.10.2004, 0,5 старшої медсестри анестезистки та палатної медсестри відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 05.10.2004 по 07.02.2005, медсестри анестезистки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 08.02.2005 по 04.03.2002, сестри медичної старшої відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 05.03.2022 по 12.06.2023 (окрім періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 23.09.2024 по 26.07.2017 та відпустки без збереження заробітної плати з 09.03.2022 по 31.03.2022), із 13 червня 2023 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук