Справа № 420/10125/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/10125/23

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П. Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 18.07.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.05.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ДПП, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення йому доплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015р. по жовтень 2017р.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015р. по жовтень 2017р.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення йому доплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015р. по 31.03.2018р. включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь грошове забезпечення у вигляді доплати за службу і нічний час за період з 07.11.2015р. по 31.03.2018р. включно;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021р. по 28.02.2023р. в розмірі - 144151,10 грн. (з урахуванням належних до сплати податків та зборів);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь заборгованість у вигляді доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021р. по 28.2.2023р. в розмірі - 144151,10 грн. (з урахуванням належних до сплати податків та зборів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач у період з 07.11.2015р. по 01.03.2023р. проходив службу в Департаменті ПП, перебував на посаді інспектора УПП в Одеській області та отримував грошове забезпечення згідно із Законом України «Про Національну поліцію». Однак, під час проходження служби, ДПП протиправно не нараховував та не виплачував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015р. по жовтень 2017р., не здійснював доплату до грошового забезпечення за період дії карантину з березня 2021р. по 28.02.2023р., а також не здійснював доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015р. по 31.03.2018р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ДПП щодо нездійснення доплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015р. по жовтень 2017р. Зобов`язано ДПП нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015р. по жовтень 2017р. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 15.08.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2023р. в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення доплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, а також доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за відповідні періоди, та прийняти нове, яким вказані позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В решті судове рішення від 18.07.2023р. позивач просив залишити без змін.

Відповідач, правом апеляційного оскарження вказаного судового рішення, не скористався.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

22.08.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

28.08.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Подобні за змістом додаткові пояснення, в яких відповідач, посилаючись на релевантну судову практику, просив залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 31.10.2023р.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - капітан поліції ОСОБА_1 у період з 07.11.2015р. по 01.03.2023р. проходив службу в ДПП та перебував на посаді інспектора взводу №4 роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП.

Відповідно до наказу ДПП від 06.03.2023р. №238о/с, позивачу з 01.03.2023р. оголошено наказ НПУ від 28.02.2023р. №277о/с про призначення його до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада НПУ «Лють» (міжрегіональний територіальний орган).

10.04.2023р. адвокат Слободянюк В.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до ДПСС із запитом №117, в якому просив:

- надати довідку про розмір грошового забезпечення за весь час проходження служби в ДПП позивачем з відображенням всіх премій, надбавок та інших складових;

- надати інформацію стосовно кількості нічних змін, відпрацьованих ОСОБА_1 у період з 07.11.2015р. по день переведення до Департаменту поліції особливого призначення;

- надати інформацію чи нараховувалась та виплачувалась доплата позивачу за службу у нічний час у період з 07.11.2015р. по день переведення;

- надати інформацію чи нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення позивачу у період з 07.11.2015р. по день переведення;

- надати інформацію чи нараховувалась та виплачувалась доплата до грошового забезпечення позивачу, як поліцейському, який забезпечував життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», в період з березня 2020р. по день переведення.

Однак, Департамент ПП від 28.04.2023р. №455аз469аз/41/5/05-2023 своїм листом повідомив представника позивача про те, що згідно з відповідними наказами ДПП з 07.11.2015р. до 31.03.2018р. ОСОБА_1 до служби в нічний час не залучався, а тому підстави для нарахування та виплати зазначеної доплати - відсутні. При цьому, позивачу було нараховано та виплачено доплату за службу в нічний час з 01.04.2018р. до 28.02.2023р. у розмірі - 14590,29 грн.

Також, відповідачем було надано й інформацію про те, що виплата доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, здійснюється за рахунок та в межах видатків державного і місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Вказані видатки в 2020р. та 2021р. проведено за бюджетними програмами за КПКВК 1007060 і 1007070 «Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2». У 2022р. та 2023р. бюджетні асигнування для здійснення додаткової доплати до грошового забезпечення не передбачені законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Так, відповідно до наказів Департаменту ПП у межах виділених асигнувань на зазначені цілі позивачу було здійснено доплату за службу в умовах карантину з березня до грудня 2020р. - 43719,91 грн, із січня до лютого 2021р. - 9675,03 грн. Враховуючи викладене та те, що бюджетні асигнування для виплати додаткової доплати за програмами 1007060, 1007070 у період з березня 2021р. до березня 2023р. не виділялись, а накази ДПП не видавались, то відповідно, підстави для нарахування та здійснення такої доплати з 01.03.2021р. до 28.02.2023р. відсутні.

Що ж стосується виплати позивачу індексації з 07.11.2015р. до 31.10.2017, то ДПП зазначив про відсутність правових підстав для здійснення такої.

Позивач, не погоджуючись із тим, що йому не було нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, доплати за службу у нічний час, доплати до грошового забезпечення, як поліцейському, який забезпечував життєдіяльність населення на період дії карантину, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті позивачу. При цьому, нормами Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону, а відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти ОСОБА_1 права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

Щодо нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, суд першої інстанції звернув увагу на те, що керівником ДПП не приймались накази про встановлення такої доплати за спірний період. Не встановлено, на думку суду, також і факту оскарження бездіяльності керівника ДПП стосовно невинесення відповідних наказів за спірні періоди або бездіяльності чи рішення, цього керівника, щодо не включення позивача до переліку осіб, яким здійснюється доплата за виконання своїх обов`язків із безпосереднім контактом із населенням, в період дії карантину. У зв`язку із цим, суд першої інстанції вважав, що відповідач не допустив протиправну бездіяльність у не нарахуванні та невиплаті вказаної додаткової доплати.

Також, суд 1-ї інстанції відмовив ОСОБА_1 і у нарахуванні та виплаті доплати за службу в нічний час за спірний період, оскільки, згідно із наданою ДПП інформацією, позивачу нарахована та виплачена ця доплата за службу в нічний час за період 01.04.2018р. по 28.02.2023р.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази в межах вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , не може повністю погодитися із наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Так, спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», «Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (затв. наказом МВС України 06.04.2016р. №260), постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020р. №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» .

Згідно з п.1 Постанови №988, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (а саме: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Як передбачено у ст.28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у складі Державного бюджету України створено фонд боротьби з гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-2, та її наслідками на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України зазначеної хвороби, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину. Кошти зазначеного фонду спрямовуються на: додаткові доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, а також доплати до заробітної плати окремим категоріям працівників, які забезпечують життєдіяльність населення, на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, визначений у рішенні Кабінету Міністрів України про встановлення карантину, до завершення здійснення зазначених заходів.

За п.1 Постанови №375, на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» від 11.03.2020р. №211, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються із державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50% заробітної плати (грошового забезпечення).

Пунктом 5 Постанови №375 передбачено, що доплати, визначені п.п.2 і 3 вказаної Постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач у спірний період проходив службу в ДПП на посаді взводу №4 роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП.

Таким чином, позивач у спірний період часу належав до категорії поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку із чим мають з населенням безпосередній контакт.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, вищевказана доплата виплачувалась ОСОБА_1 за період з березня до грудня 2020р. у розмірі - 43719,91 грн. та з січня до лютого 2021р. у розмірі - 9675,03 грн., доказів нарахування такої доплати за інші періоди в матеріалах справи відсутні. Проте, в подальшому додаткова доплата за службу в особливих умовах, відповідно до Постанови №375, позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Наведене також підтверджується відповідачем.

Зокрема, відповідач, у своїй відповіді від 28.04.2023р. на адвокатський запит представника ОСОБА_1 , зважаючи на проведення спірної доплати у відповідні періоди, зазначив, що бюджетні асигнування для виплати додаткової доплати за програмами 1007060 та 1007070 у період з березня 2021р. до березня 2023р. не виділялись, накази ДПП не видавались, підстави для нарахування та здійснення такої доплати з 01.03.2021р. до 28.02.2023р. відсутні.

Аналізуючи такі доводи, колегія суддів зазначає, що відсутність коштів на рахунку ДПП для нарахування доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період спірний у цій справі період, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти або ж закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У той же час, реалізація особою права, що пов`язане із отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, взагалі не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач у даний період з 01.03.2021р. до 28.02.2023р. працював за наявності всіх умов, що дають право на встановлення додаткової виплати, передбаченої Постановою №375, відповідач мав встановити та виплачувати позивачу в цей період додаткову доплату у розмірі до 50% грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу у відповідних умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» від 10.06.2020р. №485 затверджено «Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я».

Відповідно до п.2 цього Порядку, головним розпорядником бюджетних коштів є МВС.

Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та НПУ.

Згідно з абз.1,2 п.4 Порядку №485, кошти, отримані органами системи МВС у відповідності до п.3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На виконання п.4 Постанови КМУ №375 МВС України видано наказ «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину» від 03.06.2020р. №431, яким було визначено керівникам НПУ забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (п.1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) ПФУ (п.2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) із розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (п.3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у п.1 цього наказу (п.4).

Тобто, підставою для отримання доплати за Постановою №375 є сукупність таких умов:

1) особа є поліцейським;

2) забезпечує життєдіяльність населення, шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, вказана доплата дійсно здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.

Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.

При цьому, у загальному розумінні під громадським порядком розуміють саме врегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.

Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як морально-правовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та вже зазначалося вище, відповідна доплата на період дії карантину, що був продовжений до 30.06.2023р., фактично виплачувалась позивачу за період з березня до грудня 2020р. (221 день контакту) у розмірі - 43719,91 грн. та з січня до лютого 2021р. (48 день контакту) у розмірі - 9675,03 грн. У свою чергу, колегія суддів зауважує на те, що відповідачем жодним чином не доведено різниці в специфіці роботи позивача за місяці, в яких йому було виплачено додаткову доплату за службу в особливих умовах в порівнянні з місяцями, коли позивачу така доплата не нараховувалась та не виплачувалась.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи той факт, що суб`єкт владних повноважень фактично і не заперечував право позивача на вказані доплати у спірний період його посилання на відсутність фінансування для здійснення відповідних доплат, є неприйнятним, оскільки відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати доплати, на період дії карантину, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно, за таких обставин, колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції, що Департамент ПП не приймаючи відповідні накази про нарахування та виплату доплати, діяв в межах повноважень та на підставі законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.04.2023р. у справі №420/19450/21.

У той же час, позовні вимоги щодо стягнення конкретної суми доплати на період дії карантину за вказаний період задоволенню не підлягають, оскільки, в даному випадку, суд не уповноважений самостійно розраховувати та визначати суб`єкту владних повноважень конкретну суму відповідної доплати, яка повинна бути виплачена особі, однак наділений повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку, якщо він був здійснений.

Що ж стосується виплати доплати за службу у нічний час за період 07.11.2015р. по 31.03.2018р., колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як передбачено ч.ч.1,2 ст.94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок же виплати грошового забезпечення безпосередньо визначає Міністр внутрішніх справ України.

Підпунктом 3 п.5 Постанови КМУ №988 передбачена виплата доплати за службу в «нічний час» у розмірі 35% посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Пунктом 3 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до приписів п.11 вказаного вище Порядку №260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35% посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 год. до 06.00 год.

Підставами ж для виконання службових обов`язків у нічний час - є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Зі змісту вимог Постанови КМУ №988 та положень Порядку №260 вбачається, що доплата за службу в «нічний час» - є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, який входить до складу грошового забезпечення поліцейського, а обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час встановлений пп.3 п.5 вищевказаної Постанови №988.

Так, судом апеляційної інстанції досліджено наявні у справі відомості про грошове забезпечення позивача, та надану відповідачем інформацію щодо здійснення позивачу доплати за службу в нічний час, та відповідно, встановлено, що Департамент ПП, дійсно не здійснював розрахунок та виплату доплати за службу в нічний час у спірний період з листопада 2015р. по червень 2018р.

Відповідно до цих відомостей, доплату за службу у нічний час позивачу стали виплачувати лише тільки з вересня 2018р., хоча він з листопада 2015р. був прийнятий на службу в поліції та працював в нічні зміни.

Викладене, зокрема, підтверджується довідкою обліку несення служби колишнього інспектора взводу №2 роти №5 батальйону №2 капітана поліції ОСОБА_1 за період з листопада 2015р. по березень 2023р. згідно з розстановками сил та засобів, надану листом відповідача від 21.04.2023р. у відповідь на запит представника позивача.

З системного аналізу наведеного вище слідує, що відповідач фактично підтвердив той факт, що позивач у спірний період таку службу все ж таки ніс.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги у даній частині, безпідставно поклав тягар доказування на позивача ОСОБА_1 без належного дослідження наявних у справі доказів. В той час, як норма ч.2 ст.77 КАС України передбачає обов`язок доказування в адміністративних справах саме суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У свою чергу, Департамент ПП так і не надав належних і беззаперечних доказів, що позивач не ніс службу у нічний час за період, визначений позивачем у його позовних вимогах з листопада 2015р. по березень 2018р., а тому, відповідно, в даному випадку, наявні усі підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення доплати за службу в нічний час за такий період у розмірі 35% посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час та зобов`язання здійснити розрахунок та виплатити відповідну заборгованість.

При цьому, як вже зазначалося вище, жодного спростування вказаних обставин представником відповідача під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що суд 1-ї інстанції не надав належної правової оцінки викладеним обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують спірні правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень.

У контексті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції також враховує, що згідно з п.11 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі № 807/363/18, викладено висновок, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у ст.43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в Рішенні від 15.10.2013рю №8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог стосовно стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Також, Верховний Суд у постанові від 16.12.2021р. у справі №320/2583/21 виснував, що у випадку, якщо зазначив, що у разі якщо позовна заява містить вимоги про нарахування та виплату грошового забезпечення з урахуванням, зокрема, доплати за службу у нічний час, слід керуватися, в тому числі, положеннями ст.233 КЗпП України.

Щодо висновків суду попередніх інстанцій про незастосування у випадку, що розглядається, норм положеннями статті 233 КЗпП України з огляду на формулювання позовних вимог інших, ніж стягнення заробітної плати, Верховний Суд у вищенаведеній постанові вказав, що норми цієї статті, слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.

Аналогічна правова позиція з цих питань викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №807/363/18.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.11.2021р. у справі №825/997/17, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, на спірні правовідносини поширюються положення частини 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який є кодифікованим законом та має вищу юридичну силу, аніж Порядок №260, який є підзаконним нормативно-правовим актом.

Тому, за таких обставин, доводи ДПП про застосування до спірних правовідносин трирічного строку звернення за одержанням невиплаченого грошового забезпечення, встановленого п.11 розділу І Порядку №260, є необґрунтованими.

До того ж, також слід зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно із ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне частково скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині. В іншій частині, що не була оскаржена позивачем, рішення суду 1-ї інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення доплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, а також доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, та зобов`язання провести відповідні виплату - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 у даній частині - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції стосовно нездійснення доплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 31.03.2018 року включно.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в «нічний час» за період з 07.11.2015 року по 31.03.2018 року включно.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції стосовно нездійснення доплати ОСОБА_1 до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021 року по 28.02.2023 року, з урахуванням належних до сплати податків та зборів;

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021 року по 28.02.2023 року, з урахуванням належних до сплати податків та зборів.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 05.03.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко