Справа № 705/600/24
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/600/24 Суддя першої інстанції: Гудзенко В.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Ганечко О.М., Голяшкіна О.В.,

при секретарі - Малій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Уманського відділу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року Уманський відділ Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України (далі - позивач, Уманський відділ ЦПМУ ДМС) звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив продовжити строк затримання ОСОБА_1 у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.01.2024 позов задоволено повністю та продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення, терміном на шість місяців.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність передбачених ст. 289 КАС України підстав для продовження строку затримання іноземця з метою завершення процедури подальшого його примусового повернення до країни громадянської належності.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем не надано, а судом не встановлено на підставі належних і допустимих доказів належність відповідача до громадянська російської федерації, не враховано наявність у ОСОБА_1 тісних соціальних зв`язків в Україні та втрату їх у російській федерації, а також незабезпечення вчинення позивачем будь-яких дій, спрямованих на ідентифікацію відповідача. Окремо звертає увагу на залишенні поза увагою суду наміру ОСОБА_1 звернутися до органів ДМС України з метою визнання його особою без громадянства.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.03.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що шестимісячний строк затримання іноземця спливає, матеріалами справи підтверджується відсутність з його боку співпраці для забезпечення процедури ідентифікації останнього та належність ОСОБА_1 до громадянства російської федерації, а також наявність у нього наміру ухилятися від залишення території України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2024 задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши учасника справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду 04.08.2023 у справі №705/4049/23 задоволено адміністративний позов Уманського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк 6 місяців з метою забезпечення видворення за межі території України.

На виконання цього судового рішення Уманським відділом УДМС в Черкаській області ОСОБА_1 було затримано та 04.08.2023 згідно Акта приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, відповідача було передано в Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, терміном на шість місяців. Шестимісячний строк, на який було затримано та поміщено громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, спливає 04.02.2024.

24.08.2023 ОСОБА_1 було запропоновано самостійно надіслати запит до посольства російської федерації в Республіці Молдова з метою його ідентифікації та виготовлення проїзного документа для повернення до російської федерації.

28.12.2023 ДМС України було повторно надіслано прохання до ОСОБА_1 щодо самостійного звернення в посольство російської федерації, що знаходиться в Республіці Молдова. Станом на 25.01.2024 ОСОБА_1 до вказаного посольства не звертався.

Судом першої інстанції також встановлено російське громадянство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи свідчать, що позивач проживає на території України з 2004 року, посвідки на тимчасове проживання не отримував, дозволу на імміграцію в Україні не отримував, з питанням продовження строків перебування, набуття статуту біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. 289 КАС України, ст. ст. 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність співпраці з боку іноземця для його ідентифікації та у зв`язку з чим неможливості забезпечення його примусового видворення.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Згідно із частинами першою, третьою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України),з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства.

Згідно статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Тобто, іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати законність свого перебування на території України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Абзацом 2 частини восьмої статті 26 Закону Закон № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262.

Разом з тим, доказів відповідності ОСОБА_1 умовам, визначеним у частині двадцятій статті 4 Закону № 3773-VI, матеріали справи не містять.

Постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам російської федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. У разі звернення громадянина російської федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Указане свідчить про те, що порушення громадянами російської федерації Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.

За приписами частин одинадцятої, дванадцятої та тринадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу наведених правових норм слідує, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подання відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визнаний в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно пункту 1 розділу VІ Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як було правильно підкреслено судом першої інстанції, позивачем неодноразово пропонувалося відповідачу звернутися до посольства російської федерації в Республіці Молдова для виготовлення йому проїзного документа для повернення до країни громадянської належності. І хоча у вересні 2023 року ОСОБА_1 надіслав таке звернення до відповідного посольства, відповідні на нього відповідач не отримав. Повторно, попри пропозицію органів ДМС України вчинити відповідні дії, ОСОБА_1 до посольства російської федерації в Республіці Молдова не звертався.

Викладене, на переконання колегії суддів, дає підстави стверджувати, що у межах цього спору має місце як відсутність співпраці іноземця з метою його ідентифікації, так і відсутність інформації від посольства країни громадянської належності, яка б давала змогу ідентифікувати відповідача. Крім того, вказаними обставинами спростовується посилання апелянта на те, що органами ДМС України не вчинялися дії, спрямовані на ідентифікацію іноземця.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що в зв`язку з введенням воєнного стану він не мав змоги звернутися до відповідача є необґрунтованими, оскільки відповідач проживає на території України з 2004 року без документів, які надають таке право, а відтак останній жодним чином не підтвердив намір добровільно залишити територію України.

Також колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що відповідач неодноразово притягався до кримінальної відповідальності на території України та відбував покарання, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень.

Аргументи апелянта про те, що ні позивачем, ні судом першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів не встановлено, що відповідач є громадянином російської федерації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт належності ОСОБА_1 до громадянства цієї держави встановлено, зокрема, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.08.2023 у справі №705/4049/23, яке набрало законної сили 20.02.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Твердження відповідача про наявність у нього наміру звернутися до органів ДМС України з метою визнання його особою без громадянства суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження реалізації відповідних намірів матеріали справи не містять.

Наявність, за твердженням апелянта, тісних соціальних зв`язків в Україні, на переконання колегія суддів, жодним чином не спростовує як встановлений факт порушення ОСОБА_1 міграційного законодавства України, так і наявність правових підстав для продовження строку затримання відповідача для забезпечення примусового повернення в країну громадянської належності.

Посилання відповідача на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі №211/5105/23 суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки позивачем не отримано інформацію чи документи, необхідні для ідентифікації особи, з країни громадянської належності іноземця, колегія суддів вважає правильними висновку суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, оскільки на час апеляційного перегляду рішення у цій справі документи, що дають право на виїзд з України, у відповідача відсутні та матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 активно співпрацював для його ідентифікації або звернувся із заявою та необхідними документами для легалізації його перебування на території України, то колегія суддів приходить до висновку, що цей позов обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, згідно п. «f» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, що матеріалами справи не спростовується, враховуючи обставини справи та наявні у ній докази у сукупності, Уманський міськрайонний суд Черкаської області правильно вказав на існування підстав для продовження строку затримання ОСОБА_1 .

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 242-244, 250, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.М. Ганечко

О.В. Голяшкін

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.