Справа № 520/34268/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

06 березня 2024 року №520/34268/23

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , через електронну систему ЄСІТС "Електронний суд" звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII та постановою КМ України №702 за період 2022 рік, а також щорічної додаткової відпустки, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період 2023 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII та постановою КМУ №702 за період 2022 рік, а також щорічної додаткової відпустки, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період 2023 рік, та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при виключенні зі списків особового складу військової частини, відповідач не здійснив повного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки за 2022 рік, яка надається у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, що пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та щорічної додаткової відпустки, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період 2023 рік. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що на час звільнення зі служби з позивачем проведено повний розрахунок матеріального та грошового забезпечення згідно норм чинного законодавства України. Звернув увагу, що позивач набув статусу учасника бойових дій 05.07.2023, саме з цієї дати він набув права на отримання додаткової пільгової відпустки як учасник бойових дій, а не з моменту приймання участі у бойових діях, як стверджує позивач у позові.

Позивач скористався своїм процесуальним правом та надав до суду відповідь на відзив, в якій додатково аргументував доводи, викладені в позовній заяві.

Також, представник відповідача надав заперечення, в яких виклав свою правову позицію щодо предмету спору.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На виконання вимог Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, Закону України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні" ОСОБА_1 було зараховано та призначено на посаду оператора радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 53 від 05.03.2022 та з 11.03.2022 по 28.12.2022, з 07.01.2023 по 17.01.2023, з 27.01.2023 по 23.06.2023, з 14.06.2023 по 30.06.2023 він брав безпосередню участь у бойових діях, відповідно до військового квитка позивача.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Управлінням персонального штабу Військової частини НОМЕР_5 , ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій 05.07.2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №182 від 30.06.2023 солдата ОСОБА_1 , оператора радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28 червня 2023 року № 181-РС на підставі статті 26 частини 1 пункту «а» (у запас), вважати таким, що справи та посаду здав 30 червня 2023 року; з 30 червня 2023 року виключено зі списків особового складу частини, вважати таким, що припинив участь у бойових діях у складі військової частини НОМЕР_1 та направлено на зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З отриманих на адвокатські запити за вих. № 31/07 від 31.07.2023 року та за вих. №12/09 від 12.09.2023 відповідей військової частини НОМЕР_1 та копій документів позивач вбачає порушення своїх прав в частині не виплати йому при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не здійснення виплати грошової компенсації за невикористані відпустки протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII та постановою КМУ №702 за період 2022 рік, суд зазначає наступне.

Згідно з абз.1-2 ч.4 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 01.08.2012 ухвалено постанову №702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" (далі Постанова №702).

Відповідно до Переліку військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 (далі - Перелік), визначено Посади військовослужбовців, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, спеціальне чергування з протипідводно-диверсійної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору та простору в межах територіального моря України.

Згідно з п. 96 зазначеного Переліку, посада оператора належить до переліку військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки складає 10 календарних днів.

Як було встановлено судом, позивач під час проходження військової служби у період з 2022 року по 2023 рік обіймав посаду оператора радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони.

Відповідно до пункту 1 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

Згідно з пунктом 11 вказаного Порядку в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Відтак, у 2022-2023 роках у позивача виникло право на отримання додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702.

Стосовно доводів представника відповідача про неможливість надання даного виду додаткової відпустки, у зв`язку з настанням особливого періоду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.19. ст.10-1 Закону №2011-ХІІ, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Частиною 17 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з ч.18 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XII від 21.10.1993 та "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 (далі - Закони України №3543-XII та №1932-XII відповідно).

Згідно зі статтею 1 Закону України №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України № 1932-XII визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього у статті 1 Закону України №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Так мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом України №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження нею військової служби.

Таким чином, суд відхиляє твердження відповідача про те, що під час дії особливого періоду право на відпустку, передбачену ч.4 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у військовослужбовців не виникає.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII та постановою КМУ №702 за 2022-2023 роки, а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування позивачеві компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період 2023 рік, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.161 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Положеннями ч.8 ст.101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені, насамперед, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей як спеціальним актом права.

Відповідно до пункту 19 ст.101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, припиняється.

Проте, відповідно до ч. 14 ст.101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби, у тому числі і в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

За визначенням статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено із заявником усіх необхідних розрахунків з приводу нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Як вже зазначалось положеннями статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ встановлено, що у разі невикористання військовослужбовцями до часу звільнення щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Таким чином, вказана норма передбачає не право роботодавця нарахувати або не нарахувати компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, а його обов`язок нарахувати і виплатити, а тому на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини відповідачем не було проведено повного розрахунку в частині виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої учасникам бойових дій.

Суд зауважує, що відповідачем під час розгляду справи не надано будь - яких інших належних доказів на підтвердження наявності законних підстав для ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

Стосовно періоду, за який позивачеві повинна бути нарахована та виплачена компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої учасникам бойових дій, суд зазначає наступне.

Порядок отримання статусу учасника бойових дій визначений: Законом України №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Постановою КМУ №413 від 20.08.2014 "Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України".

Відповідно до ст.5 Закону України №3551-XII та абз.6.п.2 Постановою КМУ №413, статус учасника бойових дій надається особам, які з 24 лютого по 25 березня 2022 р. відповідно до Закону України Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України або у складі добровольчих формувань у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Держприкордонслужбою, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до п.4 Постановою КМУ №413 підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці шостому пункту 2 цього Порядку, є довідка за формою згідно з додатком 6, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, Держприкордонслужби, СБУ та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими особа сама або у складі добровольчого формування брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах.

Відповідно до п.9 Положення №413 посвідчення учасника бойових дій і відповідний нагрудний знак видаються: особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, - Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Офісом Генерального прокурора, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС; особам, зазначеним в абзацах четвертому та шостому пункту 2 цього Порядку, - Мінветеранів.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Отже, документом який свідчить про наявність у особи статусу учасника бойових дій та на підставі якого особі надаються відповідні пільги, в тому числі на додаткову оплачувану відпустку є саме посвідчення УБД.

Саме з дати отримання вказаного документа особа вважається такою, що має вказаний статус, тоді як відповідні записи у військовому квитку є передумовою та підставою для надання статусу учасника бойових.

Долученою до матеріалів справи копією посвідчення підтверджено, що позивач набув вказаний статус з 05.07.2023, отже саме з цієї дати позивач отримав право на відповідні пільги.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 05.07.2023 по 28.08.2023 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 05.07.2023 по 28.08.2023.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII та постановою КМ України №702 за період 2022-2023 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII та постановою КМУ №702 за період 2022-2023 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 05.07.2023 по 28.08.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки військовослужбовця, право на яку визначено частиною першої статті 77-1 КЗпП, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та у пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 05.07.2023 по 28.08.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 06 березня 2024 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО