Справа № 280/6253/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/6253/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 р. (суддя Батрак І.В.) в адміністративній справі №280/6253/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення в органах прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути із Запорізької обласної прокуратури на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №280/823/21 про поновлення в органах прокуратури на посаді прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області, починаючи з 10.06.2021 по 14.02.2022 включно в розмірі 151393,14 грн.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено про те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №280/823/21 в частині поновлення позивача на посаді прокурора підлягало негайному виконанню, починаючи з 09.06.2021. Проте, позивача поновлено на посаді не було, рішення суду, яке підлягало негайному виконанню залишилось не виконаним. Незважаючи на те, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №280/823/21 скасовано і у задоволенні позову відмовлено, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду, починаючи з 10.06.2021 по 14.02.2022 включно, який за його розрахунком складає 151393,14 грн., у відповідності до статті 236 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку загального позовного провадження, адміністративний позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що на момент звернення позивача до суду за стягненням середнього заробітку рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №280/823/21, яким позивача поновлено на роботі, вже було скасовано, тому підстави для застосування приписів статті 236 Кодексу законів про працю України - відсутні. Крім того, виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді було зупинено на стадії апеляційного провадження, що не враховано судом при визначенні суми середнього заробітку. Також, скаржник вважає за неможливе одночасне застосування положень статей 117 та 236 КЗпП України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін та врахувати правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких факт подальшого скасування рішення про поновлення на роботі не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №280/823/21 визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 2491к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з 29.12.2020 з посади прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області; поновлено ОСОБА_1 з 30.12.2020 в органах Запорізької обласної прокуратури та на посаді прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області або на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями в органах Запорізької обласної прокуратури; стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.12.2020 по 09.06.2021 у розмірі 96502,06 грн. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №280/823/21 скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду залишено без змін. 25.07.2022 Верховним Судом постановлено ухвалу про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 .

Не погодившись з бездіяльністю прокуратури, яка виразилась у невиконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №280/823/21 про поновлення на посаді, яке підлягало негайному виконанню, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді прокурора, починаючи з 10.06.2021 по 14.02.2022 включно в розмірі 151393,14 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався положеннями статті 236 Кодексу законів про працю України.

За приписами цієї правової норми у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, у постанові від 21 жовтня 2021 р. у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

У постанові від 09 листопада 2022 р. у справі № 460/600/22 Верховний Суд, урахувавши раніше висловлену правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2023 р. у справі № 520/15896/21 вказав на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному чи касаційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного або касаційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника. Зрештою, стаття 236 КЗпП України не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання. На основі цих обставин і міркувань колегія суддів приходить до висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі, факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному чи касаційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Колегія суддів, у свою чергу, звертає увагу, що стаття 242 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує суди при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Кодекс адміністративного судочинства України (в його чинній редакції) не наділяє суди першої та апеляційної інстанції правом відступу від правових висновків Верховного Суду, навіть за умови наведення змістовного обґрунтування.

Щодо доводів скаржника про зупинення дії рішення суду про поновлення позивача на посаді, що унеможливило його виконання.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 р. в адміністративній справі №280/823/21 та зупинено дію останнього.

Проте, правом на зупинення виконання рішення суду наділений виключно суд касаційної інстанції у відповідності до статті 375 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів скаржника про неможливість одночасного застосування статей 117 та 236 Кодексу законів про працю України.

Статтею 117 цього Кодексу передбачена відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні. Статтею 236 - відповідальність роботодавця за затримку виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Це - різні види відповідальності роботодавця, які застосовуються в різних ситуаціях: працівник або звільняється і може претендувати на середній заробіток у випадку затримки розрахунку при звільненні, або працівник поновлюється на посаді і може вимагати від роботодавця середній заробіток при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.

Правова природа відповідальності, передбаченої статтями 117 та 236 КЗпП України з самого початку унеможливлювала створення конфлікту, зважаючи на неможливість їх одночасного застосування. Разом з цим, Верховний Суд у наведених вище постановах визнав право робітника на отримання середнього заробітку на підставі статті 236 КЗпП України за обставини скасування рішення суду про поновлення на роботі, внаслідок чого виникли спочатку правовідносини між роботодавцем і працівником - з приводу поновлення на роботі на виконання рішення суду, а після скасування такого рішення - правовідносини з приводу звільнення.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 р. в адміністративній справі №280/6253/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 05 березня 2024 р. та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш