Справа № 160/4725/23
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/4725/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 р. в адміністративній справі №160/4725/23 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплати боргу,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.2023 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій позивач просить суд стягнути суму податкового боргу до бюджету в розмірі 116448,17 грн з фізичної особи ОСОБА_1 .

12.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява, у якій ОСОБА_1 просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 26.02.2020, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 26.02.2020, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 26.02.2020 та податкову вимогу форми «Ф» №88635-57/81 від 10.09.2019, винесені ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду, позивачем подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати увалу суду, поновити строк для звернення до суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що 05.05.2023 ОСОБА_1 звертаючись до суду, просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 26.02.2020, № від 26.02.2020, № від 26.02.2020, податкову вимогу форми «Ф» №88635-57/81 від 10.09.2019.

У заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 зазначає, що він вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" від 10.09.2019 №88635-57/81 не отримував та підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не вчиняв.

При цьому, в адміністративній справі №160/4725/23 містяться докази, надані суду Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області разом із позовною заявою, а саме: копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання особисто ОСОБА_1 21.09.2019 вимоги №88635-57/81 від 10.09.2019 із підписом останнього. Зазначений запис у повідомленні вчинено охайно, без дописок та підчисток. Доказів того, що зазначений запис є нечинним та не вчинявся ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але до такого позову застосовуються положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При цьому слід врахувати, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду у випадку не здійснення досудового адміністративного оскарження до вищого податкового органу, а тому, такий строк визначається ч. 2 ст. 122 КАС України.

У зв`язку із викладеним, до податкових повідомлень-рішень та вимог про сплату боргу КАС України та ПК України встановлені наступні види строків звернення до суду у справах даної категорії:

- шість місяців якщо позивачем не застосовувалась процедура досудового врегулювання спору;

- три місяці якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору, однак рішення за результатами скарги не було прийнято або не було направлено скаржнику;

- один місяць якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору та прийнято рішення про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що строк звернення до суду з даними позовними вимогами становить шість місяців, оскільки позивачем не застосовувалась процедура досудового врегулювання спору, таких доказів матеріали справи не містять, та сторонами не надавались.

Колегія суддів наголошує, що звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 06.03.2019 (справа №805/1985/18-а), від 04.09.2019 (справа №826/14779/15).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведені ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини не підтверджено належними доказами, останні не можна вважати поважними та такими, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Непереборні обставини, у зв`язку з якими позивач пропустив строк звернення до суду, відсутні та позивачем не надано доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, останній був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з позовною заявою.

Позивачем в апеляційній скарзі як і в позовній заяві, наводяться лише обставини, які позивач вважає поважними і об`єктивними, однак, жодного доказу на їх існування позивачем не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються зібраними у справі доказами, та не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 р. в адміністративній справі №160/4725/23, - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 р. в адміністративній справі №160/4725/23, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко