Справа № 640/10789/22
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора та Національного агентства з питань запобігання корупції в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 10.02.2022 №6дк про застосування до прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Київської міської прокуратури ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

- вилучити із Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані із корупцією правопорушення всі відомості про ОСОБА_1 , як про особу яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення. Київський окружний адміністративний суд рішенням від 27 липня 2023 року позов задовольнив у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянтів, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзивах на апеляційні скарги позивачка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.02.2024 представником позивача заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що оскаржуване рішення не зачіпає прав та обов`язків третьої особи, а тому й підстави для розгляду даної апеляційної інстанції відсутні.

Представники відповідачів та третьої особи заперечили щодо заявленого клопотання та просили відмовити у задоволенні останнього.

Згідно ч.1ст.293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В даній справи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів має статус третьої особи, тобто особи, яка наділена процесуальним правом.

Крім того у мотивувальній частині оскаржуваного рішення містяться висновки суду щодо прийнятого комісією рішення.

Враховуючи викладені обставини, порадившись на місці, колегія суддів протокольною ухвалою вирішила відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка працює в органах прокуратури з липня 2001 року.

На підставі дисциплінарної скарги від 09.04.2021 заступника Генерального прокурора Якубовського М.В., у якій містились посилання на порушення позивачем пунктів 1, 5 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» і фактичний виклад обставин, що містили ознаки дисциплінарного проступку, за яким було можливим притягнення до дисциплінарної відповідальності, Кадровою комісією було ініційоване дисциплінарне провадження відносного ОСОБА_1 .

Членом кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Федунів А.Д. складено висновок від 30.07.2021 №07/3/2-214дс-30дп-21 «Про наявність дисциплінарного проступку прокурора» стосовно керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_1 та запропоновано притягнути прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської міської прокуратури ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти стягнення у виді догани.

На підставі висновку від 30.07.2021 комісією ухвалено рішення від 26.01.2022 №13дп-22 про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської міської прокуратури ОСОБА_1 у виді догани.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 10.02.2022 №6дк за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, систематичне порушення правил прокурорської етики застосовано до прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської міської прокуратури ОСОБА_1 дисциплінарну відповідальність та накладено стягнення у виді догани (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Не погодившись із вказаним наказом, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Згідно ч.1 статті 4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 статті 4 Закону №1697-VII функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі (ч. 2 ст. 15 Закону №1697-VII)

Згідно п. 6 ч.1 статті 39 Закону №1697-VII адміністративними посадами в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті) є посади: є посада керівника обласної прокуратури.

Абзацом першим частини четвертої статті 39 Закону №1697-VII визначено, що призначення прокурора на адміністративну посаду, передбачену пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини першої цієї статті, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України. Призначення прокурора на адміністративну посаду, передбачену пунктами 4 та 5 частини першої цієї статті, здійснюється Генеральним прокурором. Призначення прокурора на адміністративну посаду, передбачену пунктами 6 та 11 частини першої цієї статті, здійснюється строком на п`ять років.

Керівник обласної прокуратури: 1) представляє обласну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями; 2) організовує діяльність обласної прокуратури; 3) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у встановленому цим Законом порядку; 4) затверджує акти з питань, що стосуються організації діяльності обласної прокуратури; 5) у десятиденний строк з моменту вивільнення посади повідомляє відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у обласній прокуратурі; 6) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів обласної прокуратури; 7) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом; 8) у встановленому порядку та на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування його на посаді прокурора; 9) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства та інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій; 10) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України (частина перша статті 11 Закону №1697-VII).

Згідно ч.1 статті 41 Закону №1697-VII звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2-10 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором з таких підстав:

1) подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням;

2) переведення на посаду до іншого органу прокуратури (крім адміністративної посади, передбаченої пунктами 1-3 частини третьої статті 39 цього Закону);

3) неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

4) наявність заборгованості із сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Частиною четвертою статті 41 Закону №1697-VII обумовлено, що звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.

За приписами частини п`ятої статті 41 Закону №1697-VII після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури. У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.

Водночас згідно з частиною 1 статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; порушення правил внутрішнього службового розпорядку; втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі №800/513/17 визначила, що службовими обов`язками працівника прокуратури слід вважати нормативно визначені вид та міру необхідної поведінки, котра забезпечує реалізацію завдань, поставлених перед прокуратурою суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних обов`язків.

Тобто поняттям «службові обов`язки» охоплюються обов`язки прокурора при виконанні покладених на прокуратуру функцій, що пов`язані зі статусом прокурора.

Неналежним виконанням службових обов`язків є здійснення прокурором покладених на нього обов`язків із порушенням законів та підзаконних актів (не такою мірою, як того вимагають інтереси служби), що призвело чи може призвести до суспільно негативних наслідків.

При цьому, необхідно розмежовувати поняття «неналежне виконання службових обов`язків прокурором» та «неналежне виконання службових обов`язків прокурором, який займає адміністративну посаду».

Нормами статті 43 Закону № 1697-VII не передбачено підстав притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання ним посадових обов`язків, установлених для адміністративної посади.

Наслідки неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, визначено приписами статті 41 Закону № 1697-VII, відповідно до пункту 3 частини першої якої неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади є підставою для звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2-10 частини першої статті 39 цього Закону.

Звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді не є видом дисциплінарного стягнення, а є наслідком реагування на передбачені частиною першою статті 41 Закону № 1697-VIІ обставини, у тому числі неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної посади.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 808/1350/17 та від 15 січня 2019 року № 826/13848/17. Підстав для відступу від такої правової позиції під час розгляду даної справи колегія суддів не знаходить.

Відповідно до частини 1 ст. 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Процедуру розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, здійснення дисциплінарного провадження, прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України "Про прокуратуру" (далі - Закон), про накладення на прокурора Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласної (регіональної), окружної (місцевої), військової прокуратури дисциплінарного стягнення або прийняття рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора визначено Порядком розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженим Наказом Генерального прокурора від 04 листопада 2019 року № 266 (далі - Порядок № 266).

Згідно з пунктом 5 розділу І Порядку №266 процедура здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора визначається розділом VI Закону України «Про прокуратуру» та цим Порядком.

За приписами пунктів 6-7 розділу І Порядку №266 дисциплінарне провадження передбачає:

- відкриття дисциплінарного провадження;

- проведення перевірки дисциплінарної скарги;

- розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Перевірка даних про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом кадрової комісії, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - кадрова комісія), у порядку, встановленому Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №266 право на звернення до кадрової комісії із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі факти, які можуть бути підставою для відкриття дисциплінарного провадження. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги передбачений у додатку до цього Порядку.

За приписами пункту 16 розділу І Порядку №226 після відкриття дисциплінарного провадження член кадрової комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена кадрової комісії за результатами перевірки.

За змістом пункту 3 розділу ІІІ Порядку №266 за результатами перевірки член кадрової комісії готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Згідно з пунктами 6, 7 розділу ІІІ Порядку №266 розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні кадрової комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності також інші особи. Повідомлення про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії, на якому відбудеться розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, оприлюднюється не пізніше як за п`ять робочих днів до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та надсилається запрошеним особам електронними засобами зв`язку або поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Вимогами пунктів 15, 16, 17, 19 та 20 розділу ІІІ Порядку №266 після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень:

- про накладення дисциплінарного стягнення;

- про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора;

- про закриття дисциплінарного провадження.

Рішення про накладення дисциплінарного стягнення та рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів кадрової комісії. Якщо рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора не набрало чотирьох голосів, кадровою комісією ухвалюється рішення про закриття дисциплінарного провадження.

Пунктом 24 розділу ІІІ Порядку №266 передбачено, що рішення кадрової комісії викладається у письмовій формі, підписується головою, секретарем та іншими членами кадрової комісії, які брали участь у розгляді висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, і оголошується на засіданні кадрової комісії. У разі відмови члена кадрової комісії підписати рішення або протокол у такому рішенні робиться відповідна відмітка. Рішення у дисциплінарному провадженні має містити:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду прокурора, який притягується до дисциплінарної відповідальності;

2) обставини, встановлені під час здійснення провадження;

3) мотиви, з яких кадрова комісія ухвалила рішення;

4) суть рішення за наслідками розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його накладення;

5) порядок і строк оскарження рішення.

6) висновок про наявність чи відсутність підстав для звільнення прокурора з адміністративної посади відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 Закону України «Про прокуратуру» - для прокурора, який обіймає адміністративну посаду.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2021 за дисциплінарною скаргою заступника Генерального прокурора Якубовського М.В., Кадровою комісією було ініційоване дисциплінарне провадження відносного керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_1

26.01.2022 Комісією ухвалено рішення №13дп-22 про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської міської прокуратури ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у виді догани.

В подальшому наказом Офісу Генерального прокурора від 10.02.2022 №6дк застосовано до позивачки дисциплінарне стягнення у виді догани (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Колегія суддів зазначає, що фактично дисциплінарне провадження було ініційоване та проведене відносно діяльності ОСОБА_1 , як прокурора, який обіймає адміністративну посаду (керівника Чернівецької обласної прокуратури), а дисциплінарне стягнення у виді догани накладено на ОСОБА_1 , як на прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської міської прокуратури.

Так, у дисциплінарній скарзі заступник Генерального прокурора Якубовський М.В. зазначав, що через неналежне виконання керівником обласної прокуратури ОСОБА_1 службових обов`язків в організації роботи органів Чернівецької обласної прокуратури наявні суттєві прорахунки і проблеми на окремих напрямках діяльності, розв`язання яких вимагає вжиття невідкладних додаткових заходів.

Кадровою комісією у висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку (неналежне виконання службових обов`язків) наведено аналіз обставин, що виникли під час виконання позивачкою саме повноважень прокурора, який обіймає адміністративну посаду. Зокрема у висновку комісією зазначено, що підтверджені під час дисциплінарного провадження недоліки в організації діяльності Чернівецької обласної прокуратури, порушення вимог чинного законодавства, зниження ефективності діяльності правоохоронних органів Чернівецької області є наслідком неналежного виконання ОСОБА_1 службових обов`язків як керівника Чернівецької обласної прокуратури.

У підсумку комісія зазначила про вчинення керівником Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 1,5,6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» (неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне порушення правил прокурорської етики).

Проте, як зазначалось судом вище у тексті даної постанови, нормами статті 43 Закону № 1697-VII не передбачено підстав притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання ним посадових обов`язків, установлених для адміністративної посади.

Між тим колегія суддів зазначає, що у висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, відсутні жодні посилання та обставини неналежного виконання службових обов`язків прокурором, які б могли бути підставою для притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності у відповідності до норм ст.43 Закону № 1697-VII.

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання щодо відповідальності ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків, як прокурора, що обіймає адміністративну посаду повинно було вирішуватися в іншому порядку, наслідком якого, за встановлення відповідних підстав передбачених пунктом 3 частини першої статті 41 Закону, є звільнення прокурора з адміністративної посади, а не застосування дисциплінарного стягнення, що мало місце у цій справі.

Встановлені під час розгляду даної справи порушення є самостійною та достатньою підставою для скасування спірного наказу та як наслідок, для вилучення відомостей про ОСОБА_1 з Реєстру.

Доводи апелянтів про те, що суд при винесенні оскаржуваного рішення безпідставно вийшов за межі позовних вимог та надав оцінку рішенню Комісії від 26.01.2022, яке не є предметом позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції за результатом розгляду всіх обставин справи прийняв рішення у відповідності до заявлених позовних вимог.

Також колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянтів про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачкою місячного строку на звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку. При цьому поважність причин пропуску строку звернення до суду повинен доводити саме позивач.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судом встановлено, що позивачка з оскаржуваним наказом Офісу Генерального прокурора від 10.02.2022 №6дк ознайомилась особисто 11.02.2022.

Отже перебіг, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, строку на оскарження цього наказу розпочався 12.02.2022 та закінчився 11.03.2022.

В свою чергу ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 15.07.2022, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, зазначив, що враховуючи введення на території України воєнного стану та те, що лише з кінця квітня 2022 року закічились активні бойові дії у м. Київ, де знаходиться позивач та відповідачі; відсутність у позивача можливості ознайомитись самостійно в онлайн-режимі з інформацією про наявність або відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язанні із корупцією правопорушення, стосовно себе; отримання відповідей від відповідача на свої звернення та запит лише 14.06.2022, строк на звернення до адміністративного суду з даним позовом пропущено позивачем з поважних причин та підлягає поновленню.

У апеляційних скаргах відповідачі не навели жодних обставин, які б спростували наведені вище висновки суду.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2024 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких