Справа № 520/20121/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 р.Справа № 520/20121/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/20121/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області від 12.06.2023 № 00/16008/2405 на суму 11 783,74 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, що у свою чергу призвело до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області від 12.06.2023 № 00/16008/2405, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму штрафу в розмірі 11 783,74 гривень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Харківській області (вул. Пушкінська, б. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,6 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що у зв`язку з несвоєчасною оплатою податкового повідомлення - рішення від 29.04.2015 № 243/-15 на суму 47 134,95 грн. про стягнення орендної плати за земельну ділянку (граничний термін сплати - 29.08.2015, однак позивачем фактично сплачено - 02.05.2018 року) до позивача було застосовано штрафну санкцію. Отже, ГУ ДПС на підставі та у межах повноважень визначених законом винесло податкове повідомлення - рішення за формою «Ш» від 12.06.2023 № 00/16008/2405 на суму 11 783,74 грн. Зауважив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до вимог абзацу 10 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21.09.2005 між ОСОБА_1 та Харківською міською радою було укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач отримала право користування земельною ділянкою площею 0,0844 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 15 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду для обслуговування нежитлової будівлі. Так, на орендованій позивачем земельній ділянці розташована нежитлова будівля літ. Б-1, яка станом на дату укладання договору належала позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 листопада 1999 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А.

15.12.2005 між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого право власності на нежитлову будівлю літ. Б-1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перейшло до ОСОБА_2

07.04.2015 позивачка звернулася до Харківської міської ради із нотаріально посвідченою заявою про відмову від права користування земельною ділянкою з доданням договору купівлі-продажу нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .

Питання про розірвання договору оренди земельної ділянки не розглядалось.

Зазначені обставини вставлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 у справі № 638/7586/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 у справі № 638/7586/15-ц вищезазначений договір оренди землі від 21.09.2005 було розірвано.

Як зазначив відповідач, згідно реєстраційних даних ITC «Податковий блок» ОСОБА_1 перебувала на обліку у ГУ ДПС, як платник орендної плати за землю, згідно договору оренди на земельну ділянку кадастровий номер :09:009:0004, який діяв з 21.09.2005 по 31.12.2015 № 45, розташовану за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0844 гектар.

Контролюючим органом було винесено податкове повідомлення - рішення (форма "Ф") від 29.04.2015 № 243-15 та визначено суму податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2015 рік на суму 47 134,96 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015 № 243-15 не було предметом судового чи адміністративного оскарження, у зв`язку з чим сума податкової заборгованості є узгодженою. Зазначене податкове повідомлення-рішення було оплачено позивачем 27.04.2018, у зв`язку з чим контролюючим органом було нараховано пеню у розмірі 18127,86 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 справа № 520/16431/2020 стягнуто до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 18127,86 грн., яка була сплачена позивачем 20.02.2021.

В межах даної справи спірні правовідносини між позивачем та Головним управлінням ДПС у Харківській області виникли у зв`язку із нарахуванням позивачу штрафу у розмірі 25% у сумі 11783,74 грн. на підставі ст. 124 пункту 124.2 ст.124 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання в сумі 47 134,95грн.

Так, судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1, ст. 20, ст. 75 та в порядку ст. 76 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) було проведено камеральну перевірку позивача за результатами якої складено акт від 11.04.2023 № 9338/20-40-24-05/ НОМЕР_1 .

Згідно акту про результати камеральної перевірки ФО-П ОСОБА_1 з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з плати за землю від 11.04.2023 № 9338/20-40-24-05/ НОМЕР_1 , контролюючим органом було встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 , в порушення пункту 57.1 стаття 57 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2019 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями - протягом граничних строків не сплачена сума податкових зобов`язань з плати за землю, а саме: несвоєчасна сплата податкового зобов`язання в сумі 47134,95 грн. (затримка склала до 90 днів). Необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу по ст. 124 ПКУ та ст. 25 ЗУ 2464 (25%) становить 11783,74 грн.

На підставі акту № 9338/20-40-24-05/ від 11.04.2023 податковим органом було винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 12.06.2023 № 00/16008/2405, зі змісту якого вбачається, що відповідно до встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з плати за землю, визначеного п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями. Період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення - 2018р. Встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання/порушення строку зарахування податків до бюджету або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з орендної плати з фізичних осіб. На підставі ст.124 пункту 124.2 ст.124 Податкового кодексу України, за затримку сплати грошового зобов`язання 47 134,95грн., зобов`язано сплатити штраф у розмірі 25% у сумі 11783,74грн.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування суми штрафу здійснено відповідачем поза межами 1095 днів, а отже податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2023 № 00/16008/2405 про зобов`язання сплатити штраф у сумі 11 783,74 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями п.п.19-1.1.1, 19-1.1.2, 19-1.1.7, 19-1.1.10, 19-1.1.34, 19-1.1.45, 19-1.1.46 п.19-1.1 ст. 19-1 ПК України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; реєструють та ведуть облік платників податків, осіб, які здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, проводять диференціацію платників податків; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством; здійснюють інші функції, визначені законами України.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Положеннями п. 57.1 ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник податків притягується до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій.

Визначальним для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу за частиною першої статті 124 ПК України є факт несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, тобто наявність податкового боргу, протягом певного строку, а розмір такого штрафу залежить від кількості днів такої несплати.

Згідно з п. 124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

При цьому, положеннями ст. 124.2 ПК України встановлено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно реєстраційних даних ITC «Податковий блок» ОСОБА_1 перебувала на обліку у ГУ ДПС, як платник орендної плати за землю, згідно договору оренди на земельну ділянку кадастровий номер :09:009:0004, який діяв з 21.09.2005 по 31.12.2015 № 45, розташовану за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0844 гектар.

Контролюючим органом було винесено податкове повідомлення - рішення (форма "Ф") від 29.04.2015 № 243-15 та визначено суму податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2015 рік на суму 47 134,96 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015 № 243-15 не було предметом судового чи адміністративного оскарження, у зв`язку з чим сума податкової заборгованості є узгодженою. Зазначене податкове повідомлення-рішення було оплачено позивачем 27.04.2018, у зв`язку з чим контролюючим органом було нараховано пеню у розмірі 18127,86 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 справа № 520/16431/2020 стягнуто до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 18127,86 грн., яка була сплачена позивачем 20.02.2021.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1, ст. 20, ст. 75 та в порядку ст. 76 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) було проведено камеральну перевірку позивача за результатами якої складено акт від 11.04.2023 № 9338/20-40-24-05/ НОМЕР_1 .

Згідно акту про результати камеральної перевірки ФО-П ОСОБА_1 з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з плати за землю від 11.04.2023 № 9338/20-40-24-05/ НОМЕР_1 , контролюючим органом було встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 , в порушення пункту 57.1 стаття 57 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2019 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями - протягом граничних строків не сплачена сума податкових зобов`язань з плати за землю, а саме: несвоєчасна сплата податкового зобов`язання в сумі 47134,95 грн. (затримка склала до 90 днів). Необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу по ст. 124 ПКУ та ст. 25 ЗУ 2464 (25%) становить 11783,74 грн.

На підставі акту № 9338/20-40-24-05/ від 11.04.2023 податковим органом було винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 12.06.2023 № 00/16008/2405, зі змісту якого вбачається, що відповідно до встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з плати за землю, визначеного п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями. Період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення - 2018р. Встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання/порушення строку зарахування податків до бюджету або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з орендної плати з фізичних осіб. На підставі ст.124 пункту 124.2 ст.124 Податкового кодексу України, за затримку сплати грошового зобов`язання 47 134,95грн., зобов`язано сплатити штраф у розмірі 25% у сумі 11783,74грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, яка регулює питання порушення правил сплати (перерахування) податків, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Колегія суддів зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено щодо порушень, які були встановлено в ході камеральної перевірки.

Камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

Відповідно до п. 76.1. ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Водночас, відповідно до пункту 113.1 статті 113 ПК України нарахування відповідачем штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, якою встановлені строки давності та їх застосування, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відтак, закінчення, встановленого статтею 102 ПК України, строку є безумовною підставою для відсутності у контролюючого органу права визначати платнику податків суму грошових зобов`язань, в тому числі штрафних санкцій, за період поза межами такого строку.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.05.2021 по справі № 520/4238/19, під час розгляду справи суди мають перевірити чи відповідає у спірному наказі про перевірку період діяльності, який планується перевіряти (із урахуванням поданих декларацій) строкам, передбаченим пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Податковий орган зобов`язаний враховувати приписи статті, як щодо граничних термінів визначення податкового зобов`язання, так і щодо періоду, який буде охоплювати податкова перевірка.

Отже, аналіз положень п. 102.1 ст. 102 ПК України свідчить про те, що відповідач має право провести перевірку та самостійно нарахувати суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (уточнюючого розрахунку до неї) та /або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Вищезазначене свідчить про те, що в спірних правовідносинах контролюючий орган мав право проводити камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме: не пізніше закінчення 1095 дня, з дня подання декларації позивачем та/або з дня граничного строку сплати нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, а відповідно і застосовувати відповідальність до позивача виключно в межах перевіреного періоду, тобто з урахування строків давності.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постановах від 08.10.2017 року у справі 820/2244/17 від 10.05.2018р. у справі №820/3544/17, від 05.06.2018р. у справі №824/760/17-а, від 19.02.2019 у справі №823/457/18.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування суми штрафу здійснено відповідачем поза межами 1095 днів з дня подання декларації позивачем та/або з дня граничного строку сплати нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган неправомірно нарахував позивачу штраф у розмірі 25 % від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на те, що відповідно до вимог абзацу 10 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу, оскільки такі доводи містять загальні посилання на обмеження, встановлені Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби та впровадженням на всій території України карантину.

Водночас, жодних доказів неможливості прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у встановлений процесуальним законодавством строк, внаслідок обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, відповідачем надано не було.

Крім того, судова колегія зазначає, що, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме: не пізніше закінчення 1095 дня, з дня подання декларації позивачем та/або з дня граничного строку сплати нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення (податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015, граничний термін сплати - 29.08.2015), строк для застосування відповідальності до позивача закінчився до 18.03.2020 року.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заперечень позивача на акт перевірки не впливають на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки надання заперечень на акт перевірки є правом платника та не позбавляє його права звернення до суду із даним позовом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані порушення призвели до неправомірного накладення на позивача штрафу, з огляду на що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2023 № 00/16008/2405 про зобов`язання сплатити штраф у сумі 11 783,74 грн. є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року по справі № 520/20121/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 по справі № 520/20121/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 07.03.2024 року