Справа № 452/202/24
Суддя: Бікезіна О. В.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/202/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2024 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Страхоцької Т.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (в порядку адміністративного судочинства),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 15 січня 2024 року до суду із позовом до управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позовна заява мотивована тим, що постановою серії БАД № 815015 від 8 січня 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП за те, що 08 січня 2024 року він керував транспортним засобом VOLVO реєстраційний номер НОМЕР_1 і був не пристебнутий ременем безпеки. Позивач вважає таку постанову незаконною, оскільки він був пристебнутий ременем безпеки, отже вимоги ПДР не порушував. За таких обставин позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП у зв`язку з чим просить скасувати постанову, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити (а.с.1-3).

Ухвалою судді від 16 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення визначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали (а.с.10-11).

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 31 січня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву (а.с.16).

13.02.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача - управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції зазначив, що управління не є належним відповідачем у справі, оскільки постанову, яка сокаржується винесено інспектором СРПП в/п №1 (м. Любомль) Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області Вегерою О.П., який не є в штаті у відповідача. Отже належним відповідачем у даній справі є Головне управління Національної поліції у Волинській області (а.с.19-21).

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , замінено первісного відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на належного - Головне управління Національної поліції у Волинській області Розгляд справи відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України розпочати спочатку (а.с.26).

29 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Заяць А. зазначила, що відповідач позовну заяву не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. Посилалася на ті обставини, що 08 січня 2024 року інспектором СРПП ВП №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області капітан поліції Вегера О.П. під час патрулювання на а/д М-07 на 488 км було виявлено транспортний засіб VOLVO реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 був не пристебнутий ременем безпеки чим порушив вимоги п. 2.3 в ПДР України. Підійшовши до автомобіля капітан поліції ОСОБА_2 повідомив водія, що його було зупинено за це порушення ПДР. Коли поліцейський підійшов до автомобіля, водій почав накидати на себе ремень безпеки, після чого поліцейський наголосив водієві, що це необхідно було зробити перед початком руху, заперечень водій не висловлював. Відносно ОСОБА_1 08.01.2024 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 815015 за ч. 5 ст. 121 КУпАП накладено адміністративне стягнення в розмірі 510 грн.

Крім того відносно ОСОБА_1 08.01.2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог ч.1 ст. 130 КУпАП.

З боку інспектора патрульної поліції не здійснювалося будь-яких перешкод щодо реалізації позивачем своїх прав, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Відеоматеріали, додані до відзиву, підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. До відзиву долучено диск з відеозаписом події (а.с.36-41).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити. Посилався на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо наявності його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Наполягав на тому, що був пристебнутий ременем безпеки. З поліцейськими не сперечався, бо вважав то марним. Штраф не сплачував, а відразу звернувся до суду.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку п. 1 ч. 3 ст. 124 КАСУ.

Відповідно до вимог п.1 ч. 3 ст. 205 КАСУ суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що 08 січня 2024 року інспектором СРПП ВП №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Вегерою О.П. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 815015 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. (а.с.6).

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 08 січня 2024 року о 10:25 год. на а/д М-07 на 488 км керував транспортним засобом VOLVO реєстраційний номер НОМЕР_1 і був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 «в» ПДР України. Копію постанови ОСОБА_1 отримав (а.с.6).

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 815015 від 08 січня 2024 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, відповідно до ч. 1, 2 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50- 55 рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Також у справі "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 р., заява № 7460/03) ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності орган (посадова особа) має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами, далі Правила)

Так, згідно п. 2.3 «в» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Адміністративним правопорушенням, згідно ч. 5 ст. 121 КУпАП визнається порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач ОСОБА_1 заперечує факти, викладені у постанові інспектора, посилаючись на те, що він був пристебнутий ременем безпеки, отже вказане правопорушення не вчиняв.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено саме на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

У оскаржуваній постанові наявне посилання на технічний засіб нагрудну камеру 6477, за допомогою якого здійснено відеозапис події, що мала місце 08 січня 2024 року.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який відтворений в судовому засіданні, не вбачається самого факту порушення, а лише зафіксований розгляд справи, а тому твердження відповідача про те, що на запису вбачається факт порушення є безпідставними.

Таким чином, долучені відповідачем відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції не підтверджують обставин, викладених в оскаржуваній постанові, зокрема щодо керування позивачем транспортним засобом без ременя безпеки. Інших доказів на підтвердження наявності в діях позивача адміністративного правопорушення суду не надано.

Сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БАД № 815015 від 08 січня 2024 року не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в ній.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, постанова про адміністративне правопорушення серії БАД № 815015 від 8 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 605,60 грн. (а.с.4).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, з відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись статтями 77, 94, 139, 241-247, 250-251, 268-272, 286, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД № 815015 від 8 січня

2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 510,00 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, 43025, .

Повний текст рішення виготовлений 08 березня 2024 року.

Суддя