Справа № 520/30603/23
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 р. № 520/30603/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-ХП від 25.03.92;

2. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо його дострокового звільнення.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-ХП від 25.03.92 є протиправним та таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 13.11.2023 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що оскаржуване позивачем рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-ХП від 25.03.92 є таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , 10 липня 2023 року був мобілізованим до лав Збройних сил України згідно Указу Президента України № 255/2023 від 01.05.23 «Про продовження строку загальної мобілізації» та по теперішній час проходить військову службу у лавах Збройних сил України (Військова частина НОМЕР_1 ).

06 вересня 2023 року позивачем до свого безпосереднього командування військової частини НОМЕР_2 , яке підпорядковано командуванню НОМЕР_1 , був поданий рапорт про звільнення його на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-ХІІ від 25.03.92, через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю ОСОБА_2 .

До вказаного рапорту було надано наступні документи: висновок лікарсько-консультативної комісії № 223 від 30.08.23, виданий комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико- санітарної допомоги» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, у відповідності до якого, ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування; свідоцтво про народження позивача НОМЕР_3 від 06.09.67, де зазначено, що ОСОБА_2 є мати позивача, а ОСОБА_3 - батько; докази фактичного проживання до мобілізації на військову службу, зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: копія паспорту ОСОБА_2 та довідка № 890 від 30.08.23; докази проживання ОСОБА_2 за вказаною вище адресою, а саме витяг № 890 від 30.08.23 про зареєстрованих у житловому приміщенні, виданий Чугуївською селищною радою та висновок за формою № 080-4/о від 30.08.23 про наявність у ОСОБА_2 порушення функцій організму через які вона не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий КНП «Центр ПМСД»; докази смерті батька - ОСОБА_3 , а саме свідоцтво про смерть НОМЕР_4 від 10.08.23, де зазначено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та докази того, що у ОСОБА_2 немає близьких осіб, які можуть доглядати за нею.

Відповідач листом від 26.09.2023 року № 2/360 повідомив зокрема, що висновок ЛКК № 223 до протоколу № 71 від 30.08.2023 року та висновок КНП "Центр первинної медико0санітарної допомоги" від 30.08.2023 року про наявність порушення функції організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі не є належними документами, що підтверджують необхідність постійного догляду за повнолітньою особою.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як було встановлено судом вище, ОСОБА_1 , з 10 липня 2023 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Судом встановлено, що мати позивача - ОСОБА_2 , відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії № 223 від 30.08.23, виданого комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико- санітарної допомоги» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування.

При цьому, суд зауважує, що вказаний висновок лікарсько-консультативної комісії № 223 від 30.08.23 подавалася відповідачу разом з рапортом про звільнення від 06.09.2023 року.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, оскільки його мати є особою, яка потребують постійного догляду, а отже суд дійшов висновку, що рішення командира військової частини НОМЕР_1 , викладене у формі листа від 26.09.2023 року № 2/360, щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-ХП від 25.03.92 є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

З огляду на скасування зазначеного вище рішення командира військової частини НОМЕР_1 , викладеного у формі листа від 26.09.2023 року № 2/360, щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-ХП від 25.03.92 суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 06.09.2023 року щодо його дострокового звільнення з урахуванням висновків суду.

Щодо вимоги позивача зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби, то в цій частині слід відмовити, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважує, що наразі відповідачем не було розглянуто рапорт позивача від 06.09.2023 року щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби, з урахуванням висновків суду, а отже вказана вимога є передчасною, звернена на майбутнє.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-ХП від 25.03.92.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 06.09.2023 року щодо його дострокового звільнення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.