Справа № 200/5862/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року справа №200/5862/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 16 листопада 2023 року) у справі № 200/5862/23 (суддя в І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП «СТЕП» до Головного управління ДПС у Донецькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НПП «Степ» (далі ТОВ «НПП «Степ») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі також відповідач-1), Державної податкової служби України (далі також відповідач-2) про

визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №9126011/31582543 від 05.07.2023, яке прийнято Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Донецькій області;

зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати складену податкову накладну № 2 від 02.06.2023 на загальну суму 50 000,00 гривень (у т.ч. ПДВ 8333,33 гривень);

визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №9126012/31582543 від 05.07.2023, яке прийнято Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Донецькій області;

зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати складену податкову накладну № 3 від 04.06.2023 на загальну суму 40 575,00 гривень (у т.ч. ПДВ 6762,50 гривень).

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що в межах виконання господарського договору постачання вапна непогашеного від 04.04.2023 № 0404.23КА, укладеного з ПрАТ «Асфальтобетонний завод», направив для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних три податкові накладні: № 1 від 01.06.2023, № 2 від 02.06.2023 та № 3 від 04.06.2023.

При цьому, податкову накладну № 1 від 01.06.2023 на загальну суму 100 000,00 грн. було прийнято і зареєстровано, а реєстрацію двох податкових накладних № 2 від 02.06.2023 року на 50 000,00 грн. та № 3 від 04.06.2023 на 40 575,00 грн. відповідно до квитанцій від 15.06.2023 було зупинено, оскільки обсяг постачання товару/послуги 2522 дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріям ризиковості здійснення операцій.

Позивачу було запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрації/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних однак відповідач зупинив реєстрацію вказаної накладної для надання пояснень та їх документального обґрунтування.

Позивач засобами електронної комунікації надіслав відповідачу лист-повідомлення від 21.06.2023 та всі первинні документи, оформлені під господарську операцію постачання ПрАТ «Асфальтобетонний завод» вапна непогашеного згідно договору №0404.23КА від 04.04.2023, за яким складено спірні податкові накладні.

Проте, Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Донецькій області прийнято рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 9126011/31582543 від 05.07.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної № 2 від 02.06.2023 та рішення № 9126012/31582543 від 05.07.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної № 3 від 04.06.2023.

Підставою для відмови у реєстрації податкових накладних у зазначених рішеннях стало надання позивачем документів, складених з порушенням законодавства, а саме: «відсутність печатки та підпису на видатковій накладній та акті надання послуг». При цьому, не зазначено номеру і дати цих сумнівних первинних документів, немає посилань на порушені норми законодавства при їх складанні, а також, яким чином ці недоліки спростовують реальність господарської операції і перешкоджають реєстрації спірних податкових накладних.

10.07.2023 позивач надіслав до Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби України скарги щодо оскарження рішень Комісії відповідача 1, надавши всі необхідні документи, що підтверджують спірну господарську операцію з постачання вапна непогашеного.

Рішеннями Державної податкової служби України від 19.07.2023 за результатами розгляду скарг щодо спірних рішень відповідача 1 про відмову у реєстрації податкових накладних залишено без задоволення скарги позивача. Проте, підставою вказано інший критерій, а саме: ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, ненадання платником податку актів приймання-передачі, тощо.

Тобто, відповідач-2 фактично не підтвердив як податковий орган вищого рівню висновки відповідача-1.

Наголошував, що наведене оскаржуване рішення відповідача-1 порушують права позивача як постачальника товарів на виписку податкових накладних покупцям товарів.

Зазначає, що підприємство має всі підтверджуючі документи щодо спірного договору №0404.23КА від 04.04.2023, тому вважав рішення відповідача-1 щодо відмови в реєстрації податкових накладних в ЄРПН протиправними та просив їх скасувати.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, Головне управління ДПС у Донецькій області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Аргументами на підтвердження правомірності свого рішення зазначає, що апелянтом було дотримано усіх вимог, зазначених у пунктах 10, 11 Порядку 1165.

Пропозиція надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній, була викладена у відповідності до вимог пунктів 4,5 Порядку прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за № 1245/34216 (далі Порядок № 520).

Згідно з відомостями інформаційних баз даних ДПС України, на підставі розгляду надісланих ТОВ «НПП СТЕП» повідомлень податковим органом було прийнято оскаржені рішення, оскільки в акті надання послуг № 379 від 04.06.2023 щодо найменування робіт/послуг та видатковій накладній від 04.06.2023 № ЛП-0000525 відсутні печатка та підпис ТОВ «НПП СТЕП».

Апелянт вважає, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів.

Отже, доводи податкового органу зводяться до того, що позивачем не надано належні та достатні копії первинних документів, для розгляду питання про прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних, а судом першої інстанції не було надано належної оцінки самому змісту господарської операції, у зв`язку з виконанням якої і відбувається реєстрація податкових накладних, не було досліджено жодного документу, що мав би підтверджувати реальність здійснення такої господарської операції.

Крім того податковий орган наводить перелік постанов Верховного Суду, правові висновку яких, на його думку, необхідно врахувати під час розгляду цих спірних правовідносин.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкову накладну, відповідач наголошує, що вказані повноваження контролюючого органу є дискреційними.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на електрону адресу суду 21 січня 2024 року, позивачем висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, у відзиві представник позивача просив стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 38 500 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Ухвалою апеляційного суду від 23 січня 2024 року відзив представника позивача Опрі Станіслава Ігоровича на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 200/5862/23 повернуто заявнику без розгляду.

25 січня 2024 року позивач повторно засобами поштового зв`язку 375) надіслав відзив за аналогічним змістом.

Слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 21 грудня 2023 року, зокрема встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу (відповідно до ст. 304 КАС України) можуть бути подані до Першого апеляційного адміністративного суду в строк до 22 січня 2024 року.

Представник позивача також просить суд поновити строк для подання відзиву, покликаючись на те, що він намагається діяти максимально добросовісно як під час першого звернення з відзивом на електрону пошту суду так і під час повторного звернення, одразу усуваючи недоліки, наведені в ухвалі Першого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2024 року.

Заявник зазначає, що представник позивача не був учасником справи у суді першої інстанції та не мав доступу до справи у підсистемі «Електронний суд», відзив був надісланий у строк, визначений судом, а відзив засобами поштового зв`язку направлено на наступний день після отримання ухвали апеляційного суду від 23 січня 2024 року.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 304 КАС України до відзиву на апеляційну скаргу застосовуються правила, встановлені частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Розглянувши подану представником позивача клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, дослідивши обставини цієї справи, суд вважає за можливе поновити заявнику такий строк з огляду на доводи, якими обґрунтована поважність причин пропуску строку та беручи до уваги невелику тривалість пропущеного строку.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ТОВ «НПП «Степ» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 31582543, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Одним з видів діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90).

04 квітня 2023 року, між позивачем (постачальник) та ПрАТ «Асфальтобетонний завод» (покупець) укладено договір постачання №0404.23-КА на постачання відсіву вапнякового, вапна негашеного.

Вказаний товар позивач придбав у постачальника ТОВ «Любомирське вапняне-силікатне підприємство» згідно договору від 04.04.2023 № 04/04-23, про що свідчать первинні документи: рахунок-фактура від 04.06.2023 № ЛП -0000517 на суму 144 837,00 грн., в тому числі ПДВ 4750,00 грн., видаткова накладна від 04.06.2023 № ЛП-0000525, ТТН № 480 від 04.06.2023.

Відповідно до пункту 3.2 договору товар поставляється автомобільним чи залізничним транспортом за рахунок постачальника.

Позивачем, як замовником транспортних послуг 24.06.2022 було укладено договір № 06/11-Тр з ТОВ «Торгова компанія «Дорсервіс» про надання послуг перевезення автомобільним транспортом.

04.06.2026 позивачем було складено рахунок № НОМЕР_1 на оплату товару на загальну суму 190 575,00 грн., в тому числі ПДВ 31 762,50 грн.

Трьома платежами від 01.06.2023, від 02.06.2023 та від 06.06.2023 покупцем ПрАТ «Асфальтобетонний завод» 190 575,00 грн. перераховано на рахунок позивача, про що свідчить виписка обслуговуючого банку АТ КБ Приватбанк за період з 01.06.2023 по 14.06.2020.

Крім того, позивачем на виконання зобов`язань за договором постачання від 04.04.2023 №0404.23-КА було складено три податкові накладні: № 1 від 01.06.2023 на загальну суму 100 000,00 грн., в тому числі ПДВ 16 666,67 грн., №2 від 02.06.2023 на 50 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 8333,33 грн. та № 3 від 04.06.2023 на 40 575,00 грн., в тому числі ПДВ - 6672,50 грн.

Видатковою накладною №0406.23КА від 04.06.2023 підтверджено постачання вапна негашеного на загальну суму 190 575,00 грн., в тому числі ПДВ 31 762,50 грн.

ТТН №4 від 04.06.2023 вапно негашене у кількості 25,41 тони перевізник ТОВ «Торгова компанія «Дорсервіс» здійснив перевезення ТМЦ на адресу покупця - ПрАТ «Асфальтобетонний завод» у м. Київ.

На виконання вказаного договору 15.06.2023 позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних було направлено податкові накладні № 1 від 01.06.2023 на загальну суму 100 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 16666,67 грн., яку було прийнято і зареєстровано відповідачем 1 відповідно до квитанції від 15.06.2023 року № .

При цьому, реєстрацію двох податкових накладних №2 від 02.06.2023 на 50 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 8333,33 грн. та № 3 від 04.06.2023 на 40 575,00 грн., в тому числі ПДВ - 6672,50 грн. було зупинено, про що свідчать квитанції від 15.06.2023 № та № , оскільки обсяг постачання товару/послуги 2522 дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріям ризиковості здійснення операцій..

Позивачу було запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрації/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.

Позивач засобами електронної комунікації надіслав лист-повідомлення № 4 від 21.06.2023 та всі первинні документи, оформлені під господарську операцію постачання ПрАТ «Асфальтобетонний завод» вапна непогашеного згідно договору №0404.23КА від 04.04.2023, за яким складено спірні податкові накладні.

Однак, Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Донецькій області прийнято рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 9126011/31582543 від 05.07.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 02.06.2023 та рішення № 9126012/31582543 від 05.07.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної № 3 від 04.06.2023.

Підставою для відмови у реєстрації податкових накладних у зазначених рішеннях стало надання позивачем документів, складених з порушенням законодавства, а саме: «відсутність печатки та підпису на видатковій накладній та акті надання послуг». При цьому, не зазначено номеру і дати цих сумнівних первинних документів, немає посилань на порушені норми законодавства при їх складанні, а також, яким чином ці недоліки спростовують реальність господарської операції і перешкоджають реєстрації спірних податкових накладних.

10.07.2023 позивач надіслав до Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби України скарги щодо оскарження рішень Комісії відповідача 1, надавши всі необхідні документи, що підтверджують спірну господарську операцію з постачання вапна непогашеного.

Аналогічні пояснення № 5 від 10.07.2023 щодо спірної угоди разом з первинними документами було надано і на адресу відповідача 2.

Рішеннями Державної податкової служби України від 19.07.2023 № та № за результатами розгляду скарг щодо спірних рішень відповідача 1 про відмову у реєстрації податкових накладних №2 від 02.06.2023 та № 3 від 04.06.2023 залишено без задоволення скарги позивача.

При цьому, контролюючим органом вищого рівню підставою рішень про результати розгляду скарг вказано інший критерій, а саме: ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, ненадання платником податку актів приймання-передачі, тощо. Тобто, відповідач 2 фактично не підтвердив як податковий орган вищого рівню висновки відповідача 1.

Як зазначено вище, спірні податкові накладні № 2 від 02.06.2023 та № 3 від 04.06.2023 було прийнято, однак реєстрацію зупинено на підставі п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Підпунктами 16.1.2 й 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Розділ V Податкового кодексу України (ст. ст. 180-211) регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об`єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього Кодексу, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 вказаного Кодексу датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 вказаного Кодексу на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Для платників податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер, встановлені особливі терміни складання податкової накладної (п.201.4 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.14.1.60 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно з абз.1 п. 201.10 ст. 201 вказаного Кодексу, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Граничні строки реєстрації податкової накладної встановлені п. 201.10 ст. 201 вказаного Кодексу.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня (абз.5 п.201.10 ст. 201 вказаного Кодексу).

Відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.12.2019 № 1165, якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; Порядок розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 5 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165, платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Пунктами 6 та 7 вказаного Порядку визначено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Отже, підставами для зупинення реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування є така відповідність:

1) платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

2) відображеної в податковій накладній/розрахунку коригування операції хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції.

Критерії ризиковості здійснення операцій є додатком 3 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165.

Реєстрація поданих позивачем податкових накладних зупинена з посиланням на п. 1 Критерії ризиковості здійснення операцій, згідно з яким таким критерієм є відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, поданій для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), у таблиці даних платника податку на додану вартість (далі - платник податку) як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 р. в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017 р. у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.

Відповідно до п.п.10 та 11 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1165, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;

2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

З 14.12.2019 набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520, яким затверджений Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 1 Порядку № 520, цей Порядок визначає механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 цього Порядку визначено, що прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі - комісія регіонального рівня).

Відповідно до п. 5 Порядку перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати:

- договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

- договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

- первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;

- розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

- документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

Згідно з п.п.6 та 9 вказаного Порядку письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування.

Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.

Згідно з п.п.3 та 10 вказаного Порядку комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу.

Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Відповідно до п. 11 Порядку комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі;

- та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку;

- та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Як встановлено судом, після отримання квитанцій про зупинення реєстрації податкової накладної № 2 від 02.04.2023 та податкової накладної № 3 від 04.06.2023 позивачем як платником податків в порядку, встановленому законодавством, до контролюючого органу подані повідомлення та пояснення № 4 від 21.06.2023 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операції по відмовленій податковій накладній та копії документів, на підтвердження реальності здійснення господарської операції зазначеної у цій податковій накладній та № 5 від 10.07.2023.

Між тим, за результатом розгляду письмових пояснень та копій документів, що подані платником податків, комісією регіонального рівня контролюючого органу щодо поданої позивачем податкової накладної прийняті рішення про відмову у їх реєстрації в Єдиному реєстрі спірних податкових накладних.

Як зазначено вище, причиною відмови у реєстрації податкових накладних Головне управління ДПС у Донецькій області зазначає, як порушення законодавства при складанні первинних документів, а податковий орган вищого рівню зазначає про відсутність документів, передбачених пунктом 5 Порядку № 520.

Водночас, з квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних № 2 від 02.06.2023 та № 3 від 04.06.2023 вбачається, що податковим органом конкретно не вказано, чого саме мають стосуватися пояснення позивача та не вказано, які саме документи з переліку, зазначеного у п.5 Порядку № 520 має надати позивач.

З приводу наведеного слід зазначити, що форма рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначена Порядком прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 (додаток до вказаного Порядку).

Форма такого рішення передбачає, що в разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано (з тих, що визначені вказаною формою рішення), мають бути підкреслені.

Спірні рішення відповідача 1 від 05.07.2023 не містять конкретної інформації щодо причин та підстав для їх прийняття, а лише містять загальне посилання про те, що причиною його прийняття є надання платником податку копій первинних документів, складених із порушенням законодавства.

У рішенні не зазначено, яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних, які, на думку контролюючого органу, мали би бути представлені платником податку щодо спірної господарської операції. Не зазначено також, які норми законодавства порушені позивачем при складанні конкретних первинних документів за спірним договором постачання від 04.04.2023.

Слід зауважити, що рішення відповідача 1 про відмову в реєстрації податкової накладної є актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Слід зазначити, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Натомість, рішення про відмову у реєстрації податкової накладної у даному випадку не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби України 19.07.2023 № та № містять інші причини відмови у реєстрації спірних податкових накладних. Так, зокрема в рішенні відповідача 2 зазначено про ненадання платником податку первинних документів щодо постачання/придбання товарів, послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси.

Відповідач 2 не надав оцінку доводів позивача щодо неправомірності висновків відповідача 1 про складання первинних документів з порушенням законодавства, а послався на відсутність первинних документів, які були надані позивачем в повному обсязі разом з поясненнями обом відповідачам, як на підставу відмови у задоволенні скарг. З рішення відповідача 2 не вбачається, чому він не прийняв до уваги доводи позивача, а також не надав оцінку підставам на які посилався позивач у скарзі.

Фактично, рішення відповідача 1 та відповідача 2 суперечать одне одному, оскільки містять протилежні причини відмови у реєстрації спірних податкових накладних.

Окремо слід зазначити, що податкову накладну № 1 від 01.06.2023, виписану на виконання спірного договору постачання вапна непогашеного від 04.04.2023 за тими ж самими первинними документами відповідачем 1 прийнято без заперечень.

З огляду на викладені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про безпідставність та невмотивованість оскаржуваних рішень відповідача 1 та відповідача 2, оскільки вони не містять чіткої підстави їх прийняття, та визначень необхідних до надання документів, що свідчать про їх необґрунтованість. При цьому, рішення відповідача 2 позивач не оскаржує.

Разом з тим, позивач надав всі первинні документи, що підтверджують здійснення спірної господарської операції.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, судом враховуються, в тому числі, правові позиції, наведені в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 в справі № 816/166/15-а, від 11.09.2018 в справі № 816/909/17, від 05.02.2019 в справі № 813/123/16.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як встановлено судами, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачами, надані позивачем документи підтверджують реальність здійснення господарської операції згідно поданими ним податкових накладних № 2 від 02.06.2023 та № 3 від 04.06.2023.

Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 у справі № 2240/2900/18 зазначив, що при вирішенні питання про реєстрацію податкових накладних адміністративний суд не досліджує зміст господарських правовідносин. Завдання суду полягає у дослідженні документів первинного бухгалтерського обліку в аспекті їх належності для цілей підтвердження реальності господарських операцій. Необхідність підтвердження реальності господарських операцій переслідує публічно-правові цілі - встановлення належності виконання платниками податків визначених законодавством податкових обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 2240/2900/18 вказав, що дотримання податковим органом вимог обґрунтованості під час прийняття відповідного акта індивідуальної дії свідчитиме належна мотивація його висновку, зокрема зі встановленням обставин, що мають значення для реєстрації податкової накладної, а також за умови посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень суб`єктивізує акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого рішення.

Належних доказів стосовно невідповідності представлених позивачем документів вимогам чинного законодавства, чи їх недостатності для підтвердження реальності здійснення господарської операції, і, відповідно, можливості реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачами суду не надано.

Обставин, які б унеможливлювали реєстрацію поданих позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, матеріали справи не містять.

З метою ефективного захисту та відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства, підлягають задоволенню також вимоги про зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні позивача № 2 від 02.06.2023 та № 3 від 04.06.2023 у датою їх фактичного подання 15.06.2023.

Виходячи з наведеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ДПС України зареєструвати податкові накладні позивача № 2 від 02.06.2023 та № 3 від 04.06.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних датою їх подання.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2022 року у справі № 320/3484/21 вказано, що зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подані податкові накладні датою її фактичного направлення/надходження, є дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та є належним способом захисту порушеного права.

У цьому випадку суд не вважає повноваження ДПС України, як дискреційними, оскільки даний суб`єкта владних повноважень не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Слід заначити, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Як було зазначено вище, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, які в свою чергу, не спростовують висновків місцевого суду.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду не можуть вважатися релевантними, з огляду на відмінні фактичні обставини справи.

Зазначені апелянтом судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в них висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у нинішній справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрати на надану професійну правничу допомогу у розмірі 38 500 грн за рахунок бюджетних асигнувань під час розгляду цієї справи в апеляційному суді.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

У відповідності до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

З матеріалів справи встановлено, що позивач планує понести витрати на правничу допомогу, надану адвокатом у суді Першому апеляційному адміністративному суді у розмірі 38 500 грн, в підтвердження чого надано розрахунок суми витрат на правничу допомогу, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.01.2024 № 1, договір про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року, копію ордеру про надання правничої допомоги №1340488, акт приймання-передачі від 21 січня 2024 року та свідоцтва про права на заняття адвокатської діяльністю.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого, за положеннями КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Колегія суддів враховує, що за вимогами процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Аналізуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Так, надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, апеляційний суд зазначає, що не відповідають ознакам «співмірності» такі складові заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу як вивчення позовної заяви, відзивів, відповіді на відзив, рішення місцевого суду та апеляційної скарги відповідача (15 000 грн), оскільки відзив на апеляційну скаргу містить покликання на обставини та правове обґрунтування, посилання на практику Верховного Суду, які викладені в оскарженому рішенні, позові, а також фактично дублює відповідь позивача на відзив, а тому такий розмір за наведену послугу адвоката у цій справі (наявна систематизована, усталена практика Верховного Суду, невеликий обсяг первинних документів, два спірних епізоди) не є співмірним із складністю та характером наданих послуг.

За наведеного також і витрати за підбір та аналіз судової практики в сумі 5000,00 грн є завищеним.

Підготовка відзиву на апеляційну скаргу на основі зібраних та проаналізованих документів, доказів та судової практики (15 000 грн) дублює наведені вище 2 послуги, та як наслідок не відповідає критерію розумності та не потребує додаткових часових затрат.

Крім того, на переконання колегії суддів, такі послуги як попереднє опрацювання матеріалів законодавчої бази, аналіз судової практики зі спірного питання, формування правової позиції по апеляційній скарзі за своїм змістом є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання відзиву на апеляційну скаргу, тому суд зменшує витрати до 1000 грн.

Також апеляційний суд вважає, що така послуга як належне оформлення відзиву та додатків до нього, належне подання скарги до апеляційного суду (3500 грн) є складовою та наслідком такої послуги адвоката, як підготовка відзиву на апеляційну скаргу, тому суд також вважає за необхідне зменшити розмір за цей вид витрат адвоката.

Крім того, як вже зазначалось вище, предмет спору у цій справі не містить багато спірних правовідносин, не потребує складних правових досліджень, вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу великої кількості первинних документів, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції загальною вартістю 38 500 грн є неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та часом, об`єктивно необхідним адвокату для виконання відповідних робіт (послуг).

Таким чином, сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України до 2500 гривен.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини застосовують, як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн, а заява ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення частково.

Керуючись статями 134, 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року в справі № 200/5862/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП «Степ» () витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Повне судове рішення 07 березня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук