Справа № 461/9704/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 461/9704/23 пров. № А/857/24965/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

представника позивача Юрчака В. В.,

представників відповідача Сліпенка С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року (прийняте в м. Львові суддею Стрельбицьким В. В.; складене в повному обсязі 14 грудня 2023 року) в адміністративній справі № 461/9704/23 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2023 року ОСОБА_1 через свого представника Юрчака В. В. звернувся до Галицького районного суду м. Львова із вказаним позовом та просив:

- поновити йому строк на звернення із вказаною позовною заявою:

- у постанові Львівської митниці № 1058/20900/23 від 19 вересня 2023 р. в справі про порушення митних правил зменшити захід стягнення в межах, передбачених частиною другою статті 471 Митного кодексу України про відповідальність за адміністративне правопорушення, зі штрафу у сумі 429 479,82 грн на штраф у сумі 11 555,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням принципу обґрунтованості в частині визначення розміру адміністративного стягнення, оскільки ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах. Насправді фактурна вартість ввезеного товару є значно нижчою та на день ввезення товару на митну територію України становила 6408,55 PLN, тобто 58 680,53 грн. А висновок СЛЕД Держмитслужби, який є основним доказом, що підтверджує фактурну вартість ввезеного ним товару, є недопустимим та неналежним, а отже митний орган при накладенні адміністративного стягнення неправильно визначив розмір штрафу, який значно перевищує справжню фактурну вартість товару; при цьому було порушено процедуру проведення експертизи.

Вказує, що наведений у оскаржуваній постанові товар він придбав у м. Ряшів (Жешув) 27.07.2023 у магазині «4YOU» по акційних цінах. Загальна вартість придбаного товару становить 6408,55 польських злотих, що станом на день ввезення товару на митну територію України (01.08.2023) становило 58 680,53 грн, згідно з офіційним курсом НБУ. Відомості щодо купівлі одягу за зазначеною вартістю підтверджуються фіскальним чеком № 22.15/07/2023 від 27.07.2023.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Львівська митниця, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та неповного з`ясування обставин справи. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги, з покликанням на норми законодавства та фактичні обставини справи, обґрунтовує зокрема тим, що позаяк у день вчинення порушення митних правил посадовій особі митниці не було надано жодних документів щодо вартості товару, який переміщувався, в порядку статті 516 Митного кодексу України в справі було призначено експертизу та в межах статті 515 Митного кодексу України експертом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби України (далі - СЛЕД) було встановлено вартість предметів правопорушення порушення. Суд, оцінюючи зазначений висновок СЛЕД, на думку апелянта дійшов помилкового висновку щодо його недостовірності. Вважає, що визначена експертом СЛЕД вартість товару є об`єктивною, оскільки експертом, як і зазначено у висновку, взято інформацію із зазначених у такому сайтів як джерело інформації, на основі якої вирахувано середню ціну на ринку та зроблено додаткову знижку в розмірі 10 % у зв`язку з відсутністю документів на товар за великою партією. Підстав вважати, що тимчасово вилучені товари є контрафактними у митниці не було і немає. Зазначені доводи позивача суперечать і самому позову, оскільки у такому стверджується, що товари придбані легально в торговій мережі, виходячи з чого такі не можуть бути контрафактними.

Щодо належності та допустимості фіскального чеку, наданого позивачем в ході судового розгляду справи, вважає, що суд першої інстанції неналежно та не об`єктивно надав оцінку цьому документу, з огляду на те, що такий не був долучений до матеріалів справи в ході складання протоколу чи провадження у справі, що на думку апелянта ставить під сумнів його походження. Також зазначений документ не містить інформації, відповідно до якої документ видано позивачу, а також за наявною в ньому інформацією, на думку апелянта, неможливо однозначно стверджувати, що вказані в ньому товари є тими ж, які є предметами правопорушення. Суд зазначає, що фіскальний чек містить інформацію про магазин, у якому придбано виявлені митним органом товари, відомості про продавця, вказівку на марку придбаного товару, його найменування, ціну та артикул. Проте, в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано яким чином суд встановив, що товар, зазначений в чеку, є саме тим, що виявив митний орган; не наведено жодного порівняння інформації, наведеної в чеку, з маркуваннями, наявними на предметах правопорушення на предмет збігів артикулів, найменувань, тощо. Враховуючи наведене, в оскаржуваному рішенні відсутні об`єктивні доводи щодо належності як доказу у справі вказаного документа.

Позивач надав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Тому просить апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказує при цьому, що долучений ним фіскальний чек стосується обставини придбання футболок марки «BEZO LONDON» зі знижкою за конкретною ціною; такий чек містить інформацію про магазин, в якому придбавалися товари, відомості про фізичну особу - підприємця, яка здійснила продаж товару, чітку вказівку на марку придбаного товару, його найменування, ціну та артикул, тобто, стосується предмету доказування. А доводи Митниці, окрім самої вказівки на це, не містять жодного пояснення про те, чому вказаний документ не може стосуватися предмету доказування. Такий чек не був долучений під час розгляду справи на митниці, позаяк такий тривалий час перебував у нього вдома серед інших речей і лише під час підготовки справи до розгляду в суді він такий знайшов цей чек та долучив до матеріалів справи. А доводи відповідача щодо неналежності та недопустимості фіскального чеку як доказу на підтвердження справжньої вартості товару невмотивовані та не заслуговують на увагу суду. Також Митний кодекс України не містить жодних застережень щодо того, що особа-правопорушник має право подати докази на підтвердження фактурної вартості товарів виключно під час складання протоколу про порушенням митних правил, а не під час безпосереднього розгляду справи про порушення митних правил чи під час оскарження постанови в суді; зрештою, апелянт жодним чином не спростовує висновки суду першої інстанції з цього питання.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 01.08.2023 в зону митного контролю митного поста «Краковець» Львівської митниці під керуванням громадянина України ОСОБА_1 в`їхав транспортний засіб, який перевозив вантаж: одяг не сортований вживаний, взуття вживане, не сортовані вживані пледи, фіранки, постільна білизна, скатертини. На підтвердження ввезення товару позивач надав відповідні товаросупровідні документи.

Надалі позивач заповнив митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих сімейних та інших потреб, не пов`язаним із провадженням підприємницької діяльності, в якій він вказав про те, що переміщує тільки особисті речі.

Проте, під час проведення митного огляду транспортного засобу у вантажному відсіку окрім вантажу, зазначеному у товаросупровідних документах було виявлено незадекларований вантаж, а саме «футболки нові в картонних упаковках з маркуванням «BEZO-LONDON» в кількості 363 штуки, які позивач визнав своєю власністю.

На підставі вказаного посадові особи Львівської митниці склали відносно позивача протокол про порушення митних правил № 1058/209000/23 від 09.08.2023, у якому вказали, що зазначені дії позивача мають ознаки порушення митних правил, передбачених частиною другою статті 471 Митного кодексу України.

Постановою Львівської митниці від 11.08.2023 було призначено проведення товарознавчої експертизи товарів, попередньо тимчасово вилучених у позивача. На вирішення експерта поставлено таке питання: яка вартість товару, вилученого згідно з переліком, зазначеним у протоколі про порушення митних правил № 1058/20900/23 від 09.08.2023 станом на 09.08.2023.

Висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та дослідження Держмитслужби від 28.08.2023 № -0707 з використанням товарознавчих методів експертизи було встановлено загальну вартість товару на рівні 1 431 599,40 грн. Вартість однієї товарної позиції - 3943,80 грн.

За змістом вказаного висновку при визначенні вартості об`єктів експертизи враховано наявне маркування на товарі, а також цінову інформацію щодо пропозицій продажу ідентичного товару, наявну в мережі Інтернет, зокрема за адресами:

https://www.bezolondon.com/features та https://graziadaily.co.uk/fashion/shopping/best-christmas-presents-star-signs-zodiac/.

Відповідно до цього визначено, що середня ринкова вартість футболки жіночої з астрологічним малюнком марки «Bezo London» становить 4382,00 грн за одиницю. Враховуючи відсутність супровідних документів та велику партію, на товар застосовується знижка у розмірі 10 %. Тобто, вартість футболки жіночої з астрологічним малюнком марки «Bezo London», з урахуванням 10 % знижки, становить 3943,80 грн.

Виходячи з наведеної вартості однієї одиниці товару, було встановлено загальну вартість ввезеного товару у розмірі 1 431 599,40 грн.

У зв`язку із зазначеним в.о. заступника начальника управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці прийняв постанову у справі про порушення митних правил № 1058/20900/23 від 19.09.2023, у якій вказав, що про наявність виявлених під час митного огляду товарів (футболки «BEZO-LONDON» в кількості 363 штуки) позивач не заявив, у митній декларації для письмового декларування товарів не вказав. На підставі цього було сформовано висновок, що позивач не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються (пересилаються) ним через митний кордон України.

На підставі викладеного, враховуючи встановлену висновком СЛЕД вартість товару, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною другою статті 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів, на суму 429 479,82 грн.

Тимчасово вилучений товар повернуто позивачу.

Вважаючи зазначену постанову в частині визначення розміру штрафу неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що доводи позивача про необ`єктивність висновку СЛЕД Держмитслужби не були спростовані в ході розгляду справи відповідачем, а долучений позивачем фіскальний чек безпосередньо стосується обставини придбання позивачем футболок марки «Bezo London» та містить інформацію щодо предмета доказування.

Наведене дає підстави вважати, що фактична вартість товару на час його ввезення на митну територію України становила 1455,22 євро, а з огляду на положення частини першої статті 374 МК України вартість незадекларованого товару на час його ввезення становила 955,22 EUR, що еквівалентно 38 518,48 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України (далі - МК України) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами статті 466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, частинами першою і другою статті 471, статтями 474, 475, 477 - 480, частинами першою - п`ятою статті 481 МК України, розглядаються митними органами.

Від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику (статті 523 МК України).

Відповідно до статті 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю.

Згідно з частиною першою статті 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно зі статтею 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А частина перша статті 494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до частини другої статті 471 МК України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Як видно з матеріалів справи, спірним є питання вартості товарів, які переміщувалися позивачем через митний кордон України, що має значення для визначення розміру штрафу відповідно до частини другої статті 471 МК України.

Відповідач, визначаючи розмір стягнення, виходив із вартості товарів, визначених висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 28.08.2023 № -0707 з використанням товарознавчих методів експертизи, згідно якого було встановлено загальну вартість товару у сумі 1 431 599,40 грн. Вартість однієї товарної позиції 3943,80 грн.

Відповідно до частини другої статті 357 МК України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Згідно з частинами першою, другою статті 515 МК України експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Відповідно до пункту 4 розділу III «Формування документації для проведення досліджень (аналізів, експертиз)» Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз) затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 № 105, посадова особа митниці призначила експертизу для визначення вартості предметів правопорушення.

Відповідно до пункту 3 Положення про Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, затвердженого наказом Держмитслужби № 18 від 23.10.2019, на СЛЕД Держмитслужби покладено завдання з проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, а також здійснення відповідно до законодавства попередньої оцінки майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.

Повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи в справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, визначено вказаним Положенням, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ ( далі - Закон № 2658-ІІІ).

А наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 № 1058, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26.12.2016 за № 1693/29823 визначено форму висновку, складеного експертами СЛЕД Держмитслужби за результатами експертизи предметів правопорушення з метою визначення їх вартості.

У пункті 1 Висновку № 14200-3301-0707 від 28 серпня 2023 р. вказано, що об`єкти експертизи згідно з постановою про призначення експертизи від 11 серпня 2023 року в справі про порушення митних правил № 1058/20900/23: футболки нові в картонних упаковках з маркуванням «BEZO-LONDON» в кількості 363 шт.

За приписами статті 356 МК України взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення, а також під час прийняття рішень щодо зобов`язуючої інформації з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; 6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об`єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.

Взяття проб (зразків) товарів проводиться уповноваженими посадовими особами митного органу на підставі вмотивованого письмового рішення керівника цього митного органу або його заступника.

Крім вичерпного переліку підстав для взяття проб (зразків) товарів, що перебувають під митним контролем, передбачено спеціальну процедуру здійснення такого відбору, а також гарантії, які надаються декларантам під час цього процесу. З метою дотримання встановленої процедури взяття проб (зразків) товарів, що перебувають під митним контролем, її повинні здійснювати посадові особи інших державних органів, а також декларанти або уповноважені ними особи спільно з посадовими особами відповідного митного органу.

Декларанти або уповноважені ними особи мають право бути присутніми під час взяття проб (зразків) товарів посадовими особами митного органу та інших державних органів.

Проби (зразки) товарів, крім великогабаритних і технічно складних (машини, технологічні лінії, промислові конструкції тощо) беруться в мінімальній кількості у двох примірниках (досліджуваний та контрольний), кожен з яких є достатнім для проведення дослідження. У разі якщо взяття контрольних проб (зразків) товарів з об`єктивних причин не видається можливим (одиничний товар, обмежена кількість, вміст поштового відправлення тощо), проби (зразки) товарів беруться в одному примірнику (досліджуваному).

Про взяття проб (зразків) товарів складається акт за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (частини шоста, сьома, тринадцята, чотирнадцята, сімнадцята статті 356 МК України).

А за змістом частини першої статті 357 МК України взяті проби (зразки) товарів під митним забезпеченням разом з актом про їх взяття у строк, що не перевищує трьох календарних днів після їх взяття, надсилаються поштою або доставляються посадовою особою митного органу до спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи до його відокремленого підрозділу або до іншої експертної установи (організації) для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи). Проби (зразки) товарів, що швидко псуються або мають обмежений строк зберігання, доставляються для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи) не пізніше наступного дня після їх взяття.

Враховуючи зазначені приписи, дослідження (аналіз, експертиза) спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом може проводитися виключно щодо проб (зразків) товару, які повинні бути отримані відповідно до встановленої законодавством процедури.

Проте, відповідач не надав до суду доказів про те, що такі проби (зразки) товари відбиралися, зокрема, в матеріалах справи відсутні як рішення митного органу про взяття проб (зразків) товару, так і акт про взяття проб (зразків) товарів.

Позаяк при проведенні експертизи було порушено процедуру відбору зразків товару для проведення експертизи, вказані зразки не могли представляти собою увесь товар і загалом процедура взяття проб (зразків) товару відповідачем не проводилася, що свідчить про те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки такий висновок отримано за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази.

Відповідно до статей 73, 74, 75, 76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про необ`єктивність висновку експертизи, позаяк використані в ході дослідження посилання

https://www.bezolondon.com/features та (https://graziadaily.co.uk/fashion/shорріng/best-christmas-presents-star-sіgns-zodiac/) є новинними виданнями, проте не є сайтами з продажу цих товарів, при тому, що вартість зазначених там товарів не є актуальною станом на час виникнення спірних правовідносин, що ставить під сумнів правильність наведених у висновку експертизи висновків.

Крім того, за приписами частини п`ятої статті 515 МК України висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил.

У такому випадку митна вартість ввезеного товару може бути підтверджена відповідно до положень статті 53 МК України, зокрема, декларацією митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документами, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічним договором (контрактом) або документом, який його замінює, та додатками до нього у разі їх наявності; рахунком-фактурою (інвойсом) або рахунком-проформою (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківськими платіжними документами, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - іншими платіжними та/або бухгалтерськими документами, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортними (перевізними) документами, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документами, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензією на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страховими документами, а також документами, що містять відомості про вартість страхування.

У разі відсутності в наведених вище документах відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, додатково надаються: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У ході судового розгляду позивач надав до суду фіскальний чек № 22.15/07/2023 від 27.07.2023, який підтверджує те, що товар придбано у м. Ряшів (Жешув) Республіка Польща 27.07.2023 у магазині «4YOU».

Загальна вартість придбаного товару становить 6408,55 польських злотих, що станом на день ввезення товару на митну територію України (01.08.2023) становило 58 680 (п`ятдесят вісім тисяч, шістсот вісімдесят) грн 53 коп. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 01.08.2023: 1 польський злотий = 9,1566 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що долучений позивачем фіскальний чек безпосередньо стосується обставини придбання позивачем футболок марки «Bezo London», тобто містить інформацію щодо предмета доказування.

Також, фіскальний чек містить усі необхідні атрибутивні ознаки, зокрема інформацію про магазин, у якому придбано виявлені митним органом товари, відомості про продавця, вказівку на марку придбаного товару, його найменування, ціну та артикул.

Позаяк футболки були придбані позивачем у мережі роздрібної торгівлі, такий чек не повинен містити печатки чи підписів уповноважених осіб, оскільки сформований та видрукуваний у автоматичному порядку на спеціальному папері, що загалом узгоджується з приписами пункту 2 розділу ІІ Положенню про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13.

Вказаний чек був наданий до суду, проте не був долучений позивачем при розгляді справи у митному органі, позаяк такий чек тривалий час перебував у позивача вдома серед інших речей. І лише під час підготовки справи до розгляду у суді позивач долучив його до своєї заяви.

Суд враховує вказані докази з урахуванням приписів частини другої статті 79 КАС України, відповідно до яких позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви, при тому, що розгляд справи в суді здійснюється відповідно до норм КАС України.

Пунктом 3 частини першої статті 8 МК України визначено, що митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

При цьому колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, наведені в постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, відповідно до яких у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини виклав правову позицію, за якою принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч вказаним приписам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, заперечуючи позов, не надав відповідних доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Позаяк, відповідно до наявних у справі доказів, фактична вартість товару на час його ввезення на митну територію України становила 1455,22 євро, з огляду на положення частини першої статті 374 МК України вартість незадекларованого товару на час його ввезення становила 955,22 EUR, що еквівалентно 38 518,48 грн.

Відтак, розмір штрафу з урахуванням викладеного, буде складати 11 555,54 грн.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 286 КАС України, що узгоджується з приписами пункту 4 частини першої статті 293 КУпАП України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У постановах 31 січня 2018 року в справі № 660/575/16-а та від 12 травня 2020 року в справі № 490/236/16-а Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення, наділений повноваженнями, зокрема, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

За таких обставин найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є зміна заходу стягнення в межах, передбачених частиною другою статті 471 МК України, зі штрафу в сумі 429 479,82 грн на штраф в сумі 11 555,54 грн.

Щодо решти доводів апеляційних скарг, то такі не спростовують викладених вище висновків і на законність судового рішення не впливають, а відтак і не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року в адміністративній справі № 461/9704/23 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 07 березня 2024 року.