Справа № 600/1169/23-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1169/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький Василь Костянтинович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

05 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника відповідача: Верешко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, у якому просив:

- визнати протиправними дії дисциплінарної комісії ГУНП в Чернівецькій області в складі голови комісії та її членів щодо складання висновку службового розслідування від 26.01.2023 стосовного ОСОБА_1 - оперуповноваженого СКП Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Чернівецькій області №43 від 27.01.2023 про застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 - оперуповноваженого СКП Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Чернівецькій області №40 о/с від 06.02.2023 про звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції Злого Іллі Олеговича, оперуповноваженого СКП Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області;

- зобов`язати ГУНП в Чернівецькій області прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СКП Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області;

- стягнути з ГУНП в Чернівецькій області заробітну плату (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 07.02.2023 по час поновлення на посаді.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишено без руху. Надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до Чернівецького окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі №600/1169/23-а.

На виконання вимог ухвали суду від 29.11.2023 про залишення позовної заяви без руху, представник позивача подав до суду заяву про поновлення строків звернення до суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2023 визнано неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк для зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду, з дати отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 22.12.2023 про залишення позовної заяви без руху, представник позивача подав до суду заяву про поновлення строків звернення до суду. В обґрунтування клопотання представник позивача вказував, що дійсно з наказом про застосування дисциплінарного стягнення позивач ознайомлений 06.02.2023, а договір про надання йому правової допомоги ним укладено 09.02.2023. У зв`язку із тим, що зі змісту наказу не вбачається фактичних підстав звільнення позивача зі служби в поліції, представником позивача було скеровано адвокатський запит до відповідача про надання матеріалів службового розслідування, копії наказу про звільнення позивача, довідки про середньомісячний заробіток.

Після одержання відповіді на адвокатський запит 26.02.2023, з матеріалами службового розслідування стосовно позивача, позивач 06.03.2023 звернувся до суду.

Оскільки позивачем оскаржувався не тільки самий наказ про його звільнення з публічної служби, а й протиправні дії дисциплінарної комісії ГУНП в Чернівецькій області під час проведення службового розслідування, то без отримання та ознайомлення з матеріалами службового розслідування було неможливо обґрунтовано сформувати позовні вимоги, а тому 15-ти денний строк звернення до суду пропущений позивачем з поважних причин.

Також у клопотанні представник позивача вказав і на інші підстави поважності пропуску 15-ти денного строку звернення до суду. Зокрема, на думку представника позивача, ст.235 КЗпП України визначає гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи законодавцем. Так, Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою ХІХ такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Тому, на думку представника позивача, строк на звернення позивача з цим позовом, заявленим у березні 2023 року, тобто під час карантину, не сплив.

Представник відповідача подав до суду заперечення на заяву про поновлення строку звернення до суду в якому зауважував, що строк оскарження спірних наказів сплив 21.02.2023, однак позов позивачем подано до суду лише 06.03.2023, тобто із пропуском 15-ти денного строку звернення до суду, встановленого законом, що не заперечується самим позивачем. Також вказував на відсутність підстав застосування норм КЗпП України до спірних правовідносин.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, - відмовлено.

Визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 .

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін по справі.

04 березня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляду справи за його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги та просив ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Положеннями п.2 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, чи правом суб`єкта владних повноважень, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом.

Водночас, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду, процесуальної форми та порядку звернення.

У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює добросовісно ставитися до виконання учасниками процесу своїх обов`язків. Строки звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням певного спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Відповідно до ч.1,2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені ст.123 КАС України, згідно з частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Враховуючи вищезазначене слідує висновок, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут), поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.

При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" №7888/03 тощо).

В той же час, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем. Тобто у контексті цьому судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут НП України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду № 120/7567/22 від 08.02.2023, котрий враховано в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України при розгляді даної справи.

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Так, з матеріалів справи встановлено, що на підставі висновку службового розслідування від 26.01.2023, наказом ГУНП в Чернівецькій області №43 від 27.01.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» застосовано до оперуповноваженого СКП Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. З даним наказом позивач ознайомився 02.02.2023, про що свідчить його підпис проставлений в наказі (т.1 а.с.138-139).

Наказом ГУНП в Чернівецькій області №40 о/с «По особовому складу» від 06.02.2023, звільнено оперуповноваженого СКП Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_1 з 06.02.2023 зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Зі змісту оскаржуваного наказу ГУНП в Чернівецькій області №40 о/с «По особовому складу» від 06.02.2023 видно, що позивачем копію вказаного наказу одержано 06.02.2023 особисто, про що свідчить його підпис поставлений в наказі (т.1 а.с.141). Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.

Законодавцем внесено зміни до Дисциплінарного статуту в період дії воєнного стану, зокрема, абз.1 ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Тобто цим пунктом охоплено такі види дисциплінарних стягнень, як зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність.

Згідно з абзацом 2 ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів зазначає, що такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби мають бути реалізовані шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено ч.3 ст.22 Дисциплінарного статуту. При цьому, Дисциплінарним статутом врегульовано питання ознайомлення з відповідними наказами.

Згідно із ч.1-3 ст.30 Дисциплінарний статуту у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

Системний аналіз вищезазначених положень законодавства дозволяє дійти висновку, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з приводу оскарження наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції встановлюється 15-ти денний строк.

Так, з матеріалів справи встановлено, що згідно наказу №43 від 27.01.2023 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. В порядку реалізації вказаного дисциплінарного стягнення, згідно наказу №40 о/с від 06.02.2023 позивача звільнено зі служби в поліції.

Також, матеріалами справи підтверджується, що з оскаржуваним наказом №43 від 27.01.2023 позивач ознайомився 02.02.2023, а з оскаржуваним наказом №40 о/с від 06.02.2023 - ознайомлений та отримав його копію 06.02.2023 (т.1 а.с.138-139,141). Наведена обставина не заперечувалася учасниками справи.

У зв`язку із звільнення зі служби в поліції, 06.02.2023 позивач особисто отримав трудову книжку серії НОМЕР_1 , що підтверджується розпискою від 06.02.2023 (т.1 а.с.140).

Звертаючись про поновлення строків звернення до суду представник позивача стверджував, що з наказом про застосування дисциплінарного стягнення №40 о/с від 06.02.2023 позивач ознайомлений 06.02.2023.

Як видно із матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду 06.03.2023, позовна заява підписана представником позивачем 06.03.2023, надіслана до суду поштою 06.03.2023 та отримана судом 08.03.2023, тобто з пропуском 15-ти денного строку звернення до суду (т.1 а.с.1-16,17,102).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява подана позивачем з порушенням 15-ти денного строку звернення до суду.

У заяві про поновлення строків звернення до суду, позивач жодним чином не підтвердив поважності причин, за яких ним не реалізовано своє право на захист у 15-ти денний строк з дня, коли він розписався в оскаржуваному наказі №40 о/с від 06.02.2023 про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Не наведено позивачем і поважності причин щодо оскарження наказу №43 від 27.01.2023 про застосування дисциплінарного стягнення.

Отже, позивач звернувся до суду після спливу 15-ти денного строку, встановленого Дисциплінарним статутом, при цьому, жодних причин поважності пропуску такого строку, у заяві про поновлення строків звернення до суду не зазначив, доказів на їх підтвердження не надав.

При цьому, колегія суддів зауважує, що очікування на адвокатський запит матеріалів службового розслідування, копії наказу про звільнення, довідки про середньомісячний заробіток не перешкоджало позивачу вчасно звернутися до суду з даним позовом, оскільки йому було відомо про проведення службового розслідування щодо нього під час його опитування ще 03.01.2023, винесення оскаржуваних наказів від 27.01.2023 №43 та від 06.02.2023 №40 о/с, з якими він ознайомлений, відповідно, 02.02.2023 та 06.02.2023.

Твердження представника позивача у заяві про поновлення строків, що зі змісту наказу №40 о/с від 06.02.2023 не вбачається фактичних підстав звільнення позивача зі служби в поліції, а тому була необхідність в одержанні матеріалів службового розслідування, суд відхиляє, оскільки, як свідчать вищенаведені обставини, позивачу було відомо про фактичні підстави свого звільнення, яких було достатньо для вчасного його звернення з позовом. Крім того, матеріали службового розслідування, довідка про середньомісячний заробіток тощо, могли бути витребувані судом за клопотанням сторони, як доказ, для надання в подальшому до суду додаткових пояснень чи уточнень. Тому, відсутність останніх, не було перешкодою для звернення позивача до суду із дотримання 15-ти денного строку.

Також, отримання позивачем листа від відповідача у відповідь на заяву, укладення договору з адвокатом - не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Більше того, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від самого позивача, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Так, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Вищезазначене свідчить про те, що при добросовісному відношенні до своїх прав та належному виконанні своїх обов`язків позивач не був позбавлений можливості отримати копії матеріалів службового розслідування та, відповідно, подати адміністративний позов у межах визначеного строку.

Таким чином, в заяві про поновлення строків звернення до суду, наведені позивачем підстави не є обставинами, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання ним позову до суду за захистом порушених прав.

Щодо оскарження дій дисциплінарної комісії ГУНП в Чернівецькій області в складі голови комісії та її членів щодо складання висновку службового розслідування від 26.01.2023, які не підпадають під дію ст.31 Дисциплінарного статуту, то колегія суддів зазначає, що зазначена вимога не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою для визнання протитправними оскаржуваних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції, як прийнятих за наслідками проведеного службового розслідування та його затвердження.

Отже, оскільки оскарження дій дисциплінарної комісії ГУНП в Чернівецькій області в складі голови комісії та її членів щодо складання висновку службового розслідування від 26.01.2023, є похідною вимогою відносно основних вимог (оскарження наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в поліції), то відносно останніх також мають застосовуватися строки звернення до суду, встановлені ст.31 Дисциплінарного статуту, тобто 15-ти денний строк.

Щодо зазначення апелянтом підстави для поновлення строку звернення до суду, а саме: запровадження на всій території України карантину, що є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст.233 Кодексу законів про працю України, на строк дії такого карантину, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

За приписами ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (ст.60 Закону №580-VIII).

Таким чином, Закон №580-VIII є спеціальним законом, який регламентує вузький спектр суспільних правовідносин, має пріоритетне застосування порівняно із іншими законодавчими актами. Водночас, в питаннях, пов`язаних із гарантіями прийняття, проходження та звільнення зі служби в Національній поліції України, які не врегульовані спеціальним Законом, застосовується нормативно-правовий акт загального характеру, тобто Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Верховний Суд у постанові у справі №806/1551/17 від 01.03.2018 вказав: "За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі".

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст.233 КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116).

Отже, встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 758/9773/15-ц.

Відповідно до п.1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки служба в поліції є державною службою особливого характеру, а також враховуючи висновок суду, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №120/7567/22 від 08.02.2023, про поширення на спірні правовідносини норм ст.31 Дисциплінарного статуту, якими передбачено порядок та строки оскарження дисциплінарних стягнень поліцейських, суд приходить до переконання, що норми трудового законодавства (ст.233, п.1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України) не підлягають застосуванню щодо оскарження спірних наказів, оскільки спірні правовідносини врегульовано нормами спеціального законодавства.

Колегія суддів зауважує, що позовні вимоги про поновлення позивача на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у цьому спорі є похідними, позаяк основними є вимоги про оскарження спірних наказів про звільнення з публічної служби, які є першочерговими у контексті спірних правовідносин.

Отже, вказаний спір є публічно-правовим з приводу звільнення позивача з публічної служби. Відтак, до спірних правовідносин не належить застосовувати положення ч.2 ст.233 КЗпП України, оскільки спір, що розглядається не є спором про оплату праці.

Колегія суддів також вважає посилання апелянта на існування карантину на території України та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також введення воєнного стану на території України з 24.02.2022, безпідставними, оскільки позивачем не доведено, яким чином вказані обставини вплинули на обов`язок своєчасного подання позивачем позовної заяви у строки встановлені ст.31 Дисциплінарного статуту.

Як зазначалося вище, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Виходячи з вищенаведеного, позивач жодним чином не підтвердив поважності причин, за яких ним не реалізовано своє право на захист у 15-ти денний строк з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не наведено обставин, що вказують на поважність підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, та не наведено обставин, які є об`єктивно непереборними, які не залежали від волевиявлення позивача, що пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином, а тому наведені підстави про поновлення строку звернення до суду, не є поважними причинами, жодних доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк позивач не надав. Будь-яких інших доказів, які б вказували про наявність обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій до суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку звернення та суду та залишення позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 травня 2024 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Граб Л.С.