Справа № 500/933/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/933/23 пров. № А/857/708/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря Зінчук Ю.Р.,

апелянта ОСОБА_1

представника Семенко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі № 500/933/23 (ухвалене головуючим суддею Осташ А.В. об 11 год. 03 хв. у м. Тернопіль, повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року) у справі № 500/933/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень то зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 80579, 16 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що ОСОБА_1 рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 80579,16 грн, що виникла по узгоджених грошових зобов`язаннях, нарахованих податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями. Контролюючим органом вживалися заходи для його погашення, проте податковий борг не сплачено, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 22.06.20234 було подано до суду зустрічний позов до Головного управління ДПС в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень від 12.05.2021 №0035855/1-2404-1918, № 0035855/2-2404-1918, №0035855/3-2404-1918 та зобов`язання внести відомості до облікових даних ОСОБА_1 , щодо відсутності заборгованості за період 2017-2019 роки, що визначена на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказував на те, що у нього відсутній податковий борг по податку на майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 37704, 30 грн. Податкове повідомлення-рішення від 01.07.2016 № 158109-13 на суму 17690, 23 грн вважає незаконним, оскільки податковим органом було порушено строки його прийняття та надіслання. Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.06.2017 № 105321-13 на суму 20014, 07 грн вказано, що з часу його виставлення та до моменту отримання позовної заяви Головного управління ДФС у Тернопільській області про стягнення податкового боргу не було відомо про наявність рішення та податкового боргу відповідно, оскільки таке податкове повідомлення-рішення він не отримував.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 позов Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 80579, 16 грн - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 80579, 16 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень від 12.05.2021 № 0035855/1-2404-1918, № 0035855/2-2404-1918, № 0035855/3-2404-1918 та зобов`язання внести відомості до облікових даних ОСОБА_1 , щодо відсутності заборгованості за період 2017-2019 роки, що визначена на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішення - відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ставка податку, яку застосував податковий орган при обчисленні податку є обґрунтованою, порушень при винесені ППР від 12.05.2021 не встановлено, відповідно позов Головного управління ДПС в Тернопільській області про стягнення із ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 80579, 16 грн підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових - повідомлень рішень та зобов`язання вчинити певні дії, слід відмовити, оскільки позивачем не підтверджено умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, тому даний об`єкт нерухомого майна не відноситься до об`єктів, визначених п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, як об`єкт нерухомості, що не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити зустрічний позов, а саме визнати протиправними та скасувати податкових-повідомлень-рішень від 12.05.2021 №0035855/1-2404-1918, № 0035855/2-2404-1918, №0035855/3-2404-1918 та зобов`язати внести відомості в облікові дані щодо заборгованості по сплаті ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період 2017-2019 роки згідно повідомлень рішень від 12.05.2021 №0035855/1-2404-1918, № 0035855/2-2404-1918, №0035855/3-2404-1918.

Головне управління ДПС у Тернопільській області скористалося своїм правом та подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт та його представник, в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 належать на праві власності, зокрема: нежитлове приміщення, 1-7 приміщення волівника під літерою А, загальна площа 1452,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 15358 від 14.12.2004.

Контролюючим органом були сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1918 від 04.05.2018 на суму 32921 ,07 грн. (за 2017 рік), №0-1918 від 19.05.2019 на суму 54072, 85 грн. (за 2018 рік), №0-1918 від 27.04.2020 на суму 60608,6 5 грн. (за 2019 рік).

На підставі перелічених вище податкових повідомлень-рішень, які станом на листопад 2020 року набули статусу узгоджених, Головне управління ДПС в Тернопільській області 04.11.2020 звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 147602, 57 грн (справа №500/3454/20).

За наслідками розгляду справи №500/3454/20, 07.06.2021 судом закрито провадження у справі як за первісним позовом податкового органу так і за зустрічним позовом ОСОБА_1 з підстав відмови сторін від своїх позовних вимог.

Як встановив суд першої інстанції під час судового засідання з пояснень представника Головного управління ДПС у Тернопільській області, фактично підставою для відмови від позову, поданого у 2020 році слугувало те, що контролюючим органом самостійно встановлено неправильне нарахування грошового зобов`язання ОСОБА_1 через невірне застосування ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2017-2019 роки по нежитловому приміщенню загальною площею 1452,40 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до встановлених ставок Тернопільською міською радою згідно зональності.

У результаті проведеного перерахунку податкові повідомлення-рішення від 04.05.2018 № 0-1918, від 19.05.2019 № 0-1918, від 27.04.2020 № 0- 1918 відповідно до п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України вважаються скасованими (відкликаними).

Враховуючи проведений перерахунок, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.05.2021 року за періоди 2017-2019 років: № 0035855/1-2404-1918 на суму - 23238,4 грн; № 0035855/2-2404-1918 на суму - 27036,43 грн; № 0035855/3-2404-1918 на суму - 30304,33 грн.

Загальний розмір податкових зобов`язань ОСОБА_1 склав 80579,16 грн.

Оскільки податковий борг не сплачено податковий орган звернувся до суду з позовом, а ОСОБА_1 в свою чергу скористався своїм правом та подав зустрічний позов з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац другий п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Таким чином, розрахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, здійснюється контролюючим органом, який направляє такий розрахунок разом із податковим повідомленням - рішенням про сплату суми податку платнику податку.

Згідно з абзацом 1 п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 57.2 ст. 57 ПК України встановлено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Відповідно до п. «а» п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п.56.1 ст.56 ПК України).

Так, згідно з вимогами п. 56.2 ст.56 ПК України, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Також згідно з вимогами п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Пунктами 95.1, 95.2 ст.95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як згадувалось вище, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 80579, 16 грн.

ОСОБА_1 надсилались податкові повідомлення-рішення і такі отриманні останнім, якими нараховано грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 80579, 16 грн. (а.с. 12, 13)

Зазначені вище податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 в адміністративному та судовому порядках не оскаржувались.

Податкова вимога також була направлена ОСОБА_1 від 09.02.2017 за № 427-17, однак повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання, тобто не вручено з незалежним від податкового органу обставин, що має наслідком повідомлення ОСОБА_1 про таку. (а.с.10, 11).

Відповідно до вимог п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, відповідач не сплатив узгоджене податкове зобов`язання у строк, передбачений ПК України, що свідчить про виникнення податкового боргу і доказів сплати боргу не надав.

Щодо доводів ОСОБА_1 у зустрічному позові та апеляційній скарзі про відсутність підстав для формування нових податкових повідомлень - рішень через те, що такі вже були предметом судового дослідження за наслідком чого закрито провадження у справі у зв`язку з відмовою контролюючого органу від позову, а також у зв`язку з тим, що контролюючий орган порушив строки надіслання податкових повідомлень рішень то суд зазначає таке.

Як зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що підставою для винесення нових податкових повідомлень рішень слугувало те, що контролюючий орган самостійно виявив, що застосував неправильну ставку податку при визначенні податкових зобов`язань у податкових повідомлень рішень за 2017, 2018 та 2019 рік.

Відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). При цьому, законодавець не встановлює жодних обмежень у часі для проведення контролюючим органом такого перерахунку та для надсилання нових податкових повідомлень-рішень платнику.

Саме тому податковий орган виніс «нові» податкові повідомлення рішення від 12.05.2021 у яких загальна сума податкових зобов`язань зменшилась з 147602, 57 грн до 80 579, 16 грн.

Відповідно до пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення- рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу (п.60.4 ПК України).

А тому, суд вважає, помилковим покликання апелянта, на те, що існують підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з повторним звернення до суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки в податкових повідомленнях рішеннях від 12.05.2021 загальна сума податкових зобов`язань зменшилась з 147602, 57 грн до 80 579, 16 грн.

Крім цього, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, про безпідставність доводів ОСОБА_1 , з приводу строків надіслання спірних рішень до 1 липня року, що настає за базовим податковим періодом, оскільки винесення податкових повідомлень-рішень від 12.05.2021 було зумовлено обставинами передбаченими п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо застосування до відповідача пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України чинної на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі/споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

В редакції Закону №2628-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків та зборів» від 23.11.2018 року (набрав чинності 01.01.2019 року) не є об`єктами оподаткування будівлі сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб) віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Апелянт наголошує, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а відтак мав підльги встановленні п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог п.п. 14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що для цілей глави 1 розділу XIV цього ПК України, сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження, (правова позиція КАС ВС у справі №500/2407/18).

Окрім того, законодавець наводить визначення терміну «виробник сільськогосподарської продукції» у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2018 № 575-VІ , де вказано, що виробниками сільськогосподарської продукції є юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Законом №2238 «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.

Коди продукції сільського господарства та пов`язані з цим послуги визначені розділом 1 секції А «Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства» Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року №457.

Таким чином, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, та споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарської діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Отже, колегія суддів наголошує, що для застосування вказаного п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України необхідно виділяти дві умови, перша - це власник об`єкта нерухомості (сільськогосподарський товаровиробник) та друга - це об`єкт нерухомості, що призначений для використання у сільськогосподарській діяльності, та не надається в оренду, лізинг або позичку.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно інформації, яка міститься у інформаційній системі «Податковий блок»: «Облік платників податків»: розділ «Реєстраційні дані» та згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за 01.01.2021 ОСОБА_1 зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності з 06.02.2003. Основний та єдиний вид економічної діяльності у нього зазначено 31.09 Виробництво інших меблів. 18.01.2017 ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність, а тільки з 01.03.2023 повторно став на податковий облік, як суб`єкт підприємницької діяльності.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань за 01.07.2023 тільки з відновленням 01.03.2023 підприємницької діяльності у позивача з`явились замість 31.09 наступні види економічної діяльності: 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід (основний), 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів, Допоміжна діяльність у тваринництві, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Тобто, в оподаткований період з 2017 по 2019 роки позивач не міг бути сільськогосподарським товаровиробником.

Відтак, до зустрічного позову та до апеляційної скарги не додано жодних документів, які підтверджують здійснення позивачем у 2017-2019 роках сільськогосподарської діяльності та/або інформації щодо здавання ОСОБА_1 в оренду, лізинг, позичку свого об`єкта нерухомості (для 2019 року).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу, а в задоволенні зустрічного позову відмовив.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі № 500/933/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 07 березня 2024 року