Справа № 161/21836/23
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/28/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі

головуючої судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Вольської А.А.

представника позивача Вінцюк Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що постановою Луцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК) від 21.08.2023 № 154 на нього накладено штраф в сумі 5100,00 грн. за порушення вимог п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: що він під час оповіщення за місцем роботи відмовився отримувати повістку та не з`явився до ТЦК.

Вказану постанову він вважає незаконною та такою, що винесена з грубим порушенням законодавства. Зазначає, що про її наявність дізнався за допомогою мобільного за стосунку «Дія», куди надійшла інформація про арешт його рахунків. 04.12.2023 він отримав копію оскаржуваної постанови, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, а тому вважає, що ним з поважних причин пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

В матеріалах адміністративної справи № 154 відносно нього за ст.210-1 КУпАП зазначено, що уповноважені особи ПП «Прагматек», де він працює, проводили оповіщення щодо виклику до ТЦК, від отримання повістки він відмовився. Однак, підстав для отримання повістки, в нього не було, оскільки вона не містила повної інформації, а саме повної дати народження та адреси місця реєстрації або місця фактичного проживання та дату від якої видано цю повістку, а також не вказано дати на яку особі, якій вона вручається необхідно прибути до ТЦК. Фотокопія такої повістки була зроблена ним за допомогою знімку на мобільний телефон. В матеріалах справи, заведеної в ТЦК, наявна повістка, в якій не заповнено місце проживання того, кому вона вручається, однак внесена дата на яку запропоновано прибути 26.07.2023. Повістка, яка міститься в матеріалах справи, йому не вручалася.

З матеріалів справи також вбачається, що уповноваженою особою ТЦК винесено протокол про адміністративне правопорушення № 154 від 07.08.2023 щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.210-1 КУпАП, а 21.08.2023 ТВО начальника ТЦК винесено оскаржувану постанову № 154.

Доказів того, що він отримував виклик або повідомлення про необхідність явки 07.08.2023 до ТЦК матеріали справи не містять, що свідчить про те, що йому не були роз`яснені прав та обов`язків визначених ст.268 КУпАП.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 154 від 07.08.2023 вбачається, що 24.07.2023 ОСОБА_1 відмовився отримувати повістку, а 26.07.2023 не з`явився у вказаний день до ТЦК. Таким чином, протокол було складено після спливу 24 год. з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, що свідчить про порушення ч.2 ст.254 КУпАП. Крім цього, кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.210-1 КУпАП, передбачає повторність вчинення правопорушення про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, поновити йому строк на оскарження постанови Луцького ОМВТЦК та СП № 154 за справою про адміністративне правопорушення від 21.08.2023. Постанову Луцького ОМВТЦК та СП № 154 від 21.08.2023 про накладення на нього штрафу в сумі 5100,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити. Стягнути з відповідача на його користь понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 19.12.2023 відкрито провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив, який обгрунтований тим, що відповідно до розпорядження начальника ТЦК № 345 від 21.07.2023 працівники ПП «Прагматек» підлягають оповіщенню про виклик до ТЦК. Працівники вказаного підприємства були зобов`язані з`явитися до ТЦК в період з 24.07-26.07.2023, конкретну дату, адресу військовозобов`язаного в повістку повинні вписувати відповідальні особи підприємств, установ та організацій. Обставини за яких позивачу вручалася повістка, представнику відповідача не відомі, проте оскільки оповіщення проводилося конкретно серед працівників ПП «Прагматек», рік народження, прізвище, ім`я та по батькові вказують на конкретну особу, яка підлягала оповіщенню та щодо якої, в результаті, було складено протокол та винесена постанова, за фактом неявки за викликом ТЦК. В матеріалах ТЦК наявна повістка, яка була повернута разом із актом відмови ОСОБА_1 від її отримання із датою прибуття 26.07.2023. Проте у вказаний період ОСОБА_1 не з`явився до ТЦК. Відповідно до акту відмови в отриманні повістки та документації, що повернулися на адресу ТЦК про хід виконання розпорядження, було з`ясовано, що позивач відмовився від одержання повістки без жодних пояснень. Після отримання документів та їх вивчення, встановлення особи ОСОБА_1 та на підставі факту його неявки за викликом, було складено протокол № 154 від 07.08.2023 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП за фактом неявки після виклику. Вказаний протокол був відправлений рекомендованим листом ОСОБА_1 08.08.2023, проте конверт повернувся відправнику за закінченням терміну зберігання. Після дослідження матеріалів справи, було встановлено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП. У зв`язку з наведеним було винесено постанову № 154 від 21.08.2023, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100,00 грн. Постанова була направлена позивачу засобами поштового зв`язку та отримана ним 30.08.2023, що свідчить про те, що факт її існування був відомий позивачу задовго до того, як він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а при її винесені дотримано вимог законодавства. Посилаючись на викладене, представник відповідача, просить суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала та просила задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як встановлено судом, зі змістом оскаржуваної постанови позивач ознайомився 04.12.2024, в матеріалах виконавчого провадження з приводу примусового виконання оскаржуваного рішення відповідача.

Враховуючи наведене та з урахуванням того, що обгрунтування ОСОБА_1 щодо дати отримання ним оскаржуваної постанови ТЦК в жодній мірі не спростовані, суд вважає за необхідне поновити останньому строк на звернення до суду з позовом.

Судом встановлено, що розпорядження начальника ТЦК № 345 від 21.07.2023 було зобов`язано ПП «Прагматек» здійснити оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в ТЦК та працюють на ПП «Прагматек», згідно списку, який додається, про їх виклик до ТЦК та забезпечення їх прибуття 24.07.-26.07.2023. Про результати виконання розпорядження необхідно проінформувати ТЦК до 28.07.2023

24.07.2023 ПП «Прагматек» винесено наказ № 267 «Про оповіщення працівників щодо виклику до ТЦК.

24.07.2023 виконавчим директором ПП «Прагматек» В. Головієм, у присутності начальника виробництва О. Токарева та менеджера з персоналу ОСОБА_2 , складено акт про відмову С. Огородніка отримати повістку про виклик до ТЦК.

Листом № 114 від 28.07.2023 ПП «Прагматек» повідомив ТЦК про виконання розпорядження № 345 від 21.07.2023 та надав відповідні підтверджуючі документи.

07.08.2023 головним спеціалістом комплектування ТЦК Якимчук І.В. складено протокол № 154 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП, який направлено ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку.

Постановою ТВО начальника ТЦК № 154 від 21.08.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 24.07.2023 гр. ОСОБА_1 , 1989 року народження під час оповіщення за місцем роботи (за адресою ПП «Прагматек») відмовився отримати повістку, що зобов`язувала його з`явитися до ТЦК 26.07.2023. 26.07.2023 до ТЦК ОСОБА_1 не з`явився, чим порушив вимоги п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку тв. мобілізацію».

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

24.02.2022 відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено, в останнє на 90 діб з 05 год. 30 хв. 14.02.2024.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.2-3, 5 ст.33 Закону №2232-XII загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом 2 п. 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 3 Додатку 2 до Порядку № 1487, - призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Дана норма є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Аналіз наведених норм закону передбачає обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів у разі отримання ним виклику до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, з`явитися за таким викликом у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях).

У зв`язку з наведеним, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він не отримував повістку про прибуття до ТЦК для уточнення облікових даних, оскільки як вбачається з матеріалів справи, працівниками ТЦК, така повістка була виписана на ім`я ОСОБА_1 на 26.07.2023 09 год.00 хв. із зазначенням адреси куди необхідно прибути, від отримання якої останній відмовився, що підтверджується актом про відмову в отриманні повістки та в результаті чого було складено протокол № 154 від 07.08.2023 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Щодо долученої до матеріалів справи повістки, яка міститься на а.с. 06, то суд її до уваги не приймає, оскільки невідомим є джерело її походження, а також у суду відсутні відомості про те чи звертався позивач до ТЦК з відповідними заявами щодо невідповідності повітки № 39 вимогам закону.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що кваліфікація дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.210-1 КУпАП є вірною, оскільки інкриміновані йому дії вчинені в особливий період, а не повторно протягом року, про що зазначає сторона позивача.

Здійснюючи перевірку оскаржуваної постанови на відповідність вимогам закону, то суд виходить з наступного.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст.280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови, судом встановлено, що така містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 280 КУпАП, а саме: органом, що розглядав справу ТЦК встановлено, що ОСОБА_3 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП, встановлено його вину та долучено докази підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме акт від 24.07.2023 про відмову отримати повістку, наказ ПП «Прагматек» № 267 від 24.07.2023 «Про оповіщення працівників щодо виклику до ТЦК».

Відтак, суд вважає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови дотримано вимог КУпАП.

Суд констатує, що відмова військовозобов`язаного від отримання повістки без поважних причин, не свідчить про відсутність у нього обов`язку з`явитися до відповідного РТЦК та СП на дату та час указані у повістці.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вина позивача встановлена та підтверджена матеріалами справи, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72-77, 139, 243-246, 250, 286, 293 КАС України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про оборону», ч.2 ст.210-1 КУпАП , суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач Луцький об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (адреса: вул. Теремнівська, 85А, м. Луцьк).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта