Справа № 260/9397/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/9397/23 пров. № А/857/25307/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року (суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) у справі № 260/9397/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного складання службових матеріалів на звільнення ОСОБА_1 , та несвоєчасного направлення їх разом з рапортом і додатками на розгляд до військової частини НОМЕР_2 ;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити службові матеріали разом з рапортом і додатками на звільнення ОСОБА_1 на розгляд до військової частини НОМЕР_2 ;

3) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду службових матеріалів та поданий рапорта від 02.08.2023 р. про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 02.08.2023 р. про звільнення з військової служби, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з обґрунтуванням підстав прийняття рішення, про що повідомити військовослужбовця;

5) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення документів на підставі заяви ОСОБА_1 (зареєстрованої в стройовій частині військової частини НОМЕР_1 08.09.2023 р. вх. №24913) на розгляд комісії військової частини НОМЕР_2 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій;

6) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надіслати документи, які підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, до комісії військової частини НОМЕР_2 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій;

7) стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року провадження у справі закрито з підстав передбачених п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить ухвалу скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат ОСОБА_1 та ухвалити нову якою задовільнити заяву про компенсацію судових витрат.

В апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах справи достатньо доказів, які вказували на те, що позивач поніс судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи. В той же час відсутність суттєвих суперечностей, які були б безумовними підставами для відмови у компенсації судових витрат позивачу.

Дійсно в поданих документах наявні незначні суперечності щодо дат, з даного приводу апелянт зазначає, що між позивачем та представником було укладений договір №1 про надання правничої допомоги від 09.10.2023 р. В поданих документах до суду відіграв людський фактор та в ордері на надання правничої допомоги було помилково зазначено дату 25.10.2023 р., з тих причин, що це була дата видачі даного ордера та саме 25.10.2023 р. позов був поданий до суду.

Отже, 25.10.2023 р. при заповненні ордера на надання правничої допомоги, як підставу зазначено договір про надання правової допомоги № 1, однак помилково вказано - 25.10.2023 р., замість вірної - 09.10.2023 р.

Окрім того, аналогічно людський фактор зіграв і при заповненні квитанції до прибуткового касового ордера без номера від 20 листопада 2023 року в якому вказано, як підставу договір про надання правничої допомоги від 17.06.2022 р. В даному випадку помилково зазначено дату 17.06.2022 р., хоча як вже наголошувалось дійсна дата це - 25.10.2023 р.

З приводу надання консультацій по законодавству Цивільного кодексу України та ЦПК України, які не стосуються розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства. Позивач будучи в місці ведення бойових дій не орієнтувався в законодавстві, а отже і хоч в більшій мірі йому було надано консультації по КАС України, самий початок консультації був в іншому напрямку, отже позивачу було роз`яснено різницю по законодавству та вірний спосіб захисту, який і був в подальшому обраний позивачем, враховуючи надану консультацію та як результат розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства. В акті приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року, разом з тим було упущено зазначення, що позивачу було надано консультації по КАСУ, оскільки позивач неодноразово цікавився яким чином проводиться розгляд справи, судову практику (позитивність рішень). Особливо позивачу надавалося консультації щодо строків розгляду даних справ, щодо цього мало місце детальне роз`яснення щодо всіх строків розгляду даного виду справ та в той же час можливі випадки щодо тривалого розгляду.

Таким чином, позивачу було надано консультацій по законодавству ЦКУ, ЦПК (тобто роз`яснення не більше 10 хв. в чому різниця та чому необхідно керуватись нормами КАСУ і не звертатись в Першотравневий районний суд м. Чернівці як позивач хотів на початку), цей час основна консультація по Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», і щодо розгляду справ та строків розгляду по КАС України.

Враховуючи вищевикладене зазначає, що він отримував послуги від одного адвоката (консультації та подання адвокатського запиту), потім йому були наданні послуги іншим адвокатом. Враховуючи тривалу бездіяльність відповідачів, у даній справі позивач просив про швидке подання документів до суду. Представником позивача швидко готувались документи та інколи в нічний час, як наслідок наявні декілька неточностей в датах.

Документи були складені не позивачем, а отже він просить задовільнити клопотання про відшкодування йому понесених судових витрат.

Таким чином, враховуючи поведінку відповідачів, якби вони мали намір на звільнення позивача та надання статусу учасника бойових дій в розумні строки, вони мали б надати належні докази дійсно вагомих підстав, які б свідчили про необхідності розгляду вказаних документів понад трьох місяців. Проте, представник відповідача військової частини НОМЕР_2 хоч і вказував на прийняття рішення до звернення позивача до суду, тобто відсутності будь-якого впливу внаслідок судового розгляду, проте це не відповідає дійсності. З тих причин, що звільнення та надання статусу учасника бойових дій не передували даті звернення до суду, отже представник відповідача військової частина НОМЕР_2 ввів суд першої інстанції в оману, що підтверджується матеріалами справи. Окрім того, позивач вказував на намір звернення до суду на протязі одного місяця до подання документів до суду. Однак, подальша бездіяльність відповідачів без надання позивачу доказів на етапі досудового врегулювання спору так і в ході судового розгляду, дійсних вагомих причин наявності перешкод у швидкому розгляді рапорту про звільнення та заяви про надання статусу учасника бойових дій, змусили захистити свої права позивача тільки в судовому порядку, а отже необхідність у отриманні професійної правничої допомоги враховуючи перебування позивача в місці ведення бойових дій за неможливості себе захищати самостійно.

Позивач вважає, що в межах цієї справи у суду першої інстанції були правові підстави для відкладення розгляду питання про судові витрати відповідно до вимог частин шостої статті 143 КАС України, а відтак, вирішуючи це питання в ухвалі від 05 жовтня 2023 року, суд першої інстанції позбавив позивача надати пояснення та додаткові докази.

Натомість суд першої інстанції прийняв одне та остаточне рішення щодо відмови у відшкодуванні понесених позивачем судових витрат.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2023 представником позивача подано заяву про компенсацію судових витрат, до якої долучено докази на підтвердження витрат на правову допомогу понесених позивачем.

01 грудня 2023 року представником позивача подано заяву про відмову від позову та покладання на відповідачів обов`язку відшкодування понесених позивачем витрат. У поданій заяві вказує, що у зв`язку із задоволенням відповідачами позовних вимог повністю після подання позивачем позову до суду, він змушений відмовитися від позову. Разом з тим, просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача усі понесені документально підтверджені судові витрати.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з вимог поданої заяви та положень пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України, згідно якого суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

При цьому суд правильно врахував, що відповідно до частини 2 статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи зазначені вище положення ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції надає оцінку ухвалі суду першої інстанції в частині, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про відшкодування таких витрат, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на це, правильним є твердження суду першої інстанції, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом першої інстанції зґясовано, що при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, позивачем не було сплачено судовий збір у зв`язку з наявністю пільг визначених пунктом 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача долучено ордер на надання правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 25.10.2023 у Закарпатському окружному адміністративному суді від 25.10.2023. При цьому, представником позивача долучено договір №1 про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2023 року укладеного між адвокатом Дяченко М.М. та Вакарчуком В.І.

На підтвердження оплати послуг адвоката надано квитанцію до прибуткового касового ордера без номера від 20 листопада 2023 року в якому вказано, що на підставі договору про надання правничої допомоги від 17.06.2022 року прийнято від ОСОБА_1 суму 19227,75 грн.

Окрім цього, надано акт приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року, який складений на засвідчення факту наданих правових послуг адвокатом замовнику, серед вказаних послуг адвоката, зокрема, роз`яснення законодавства відповідно до положень ЦКУ, ЦПК, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вартість яких вказано 2481,00 грн. та інші адвокатські послуги. Також долучено розрахунок вартості робіт.

Надаючи оцінку, вказаним вище доказам про понесені витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції підставно вважав такі неналежними, бо як вбачається з поданих доказів такі містять суперечні дати, а також послуги з надання консультацій по законодавству ЦКУ та ЦПК, які не стосуються розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Також суд вірно не прийняв докази на підтвердження оплати адвокатських послуг про сплату суми 19227,75 грн на підставі договору про надання правничої допомоги від 17.06.2022, оскільки при зверненні з позовною заявою представником долучено ордер на надання правової допомоги, у якому зазначено договір про надання правової допомоги №1 від 25.10.2023 року та, у подальшому, долучено договір про надання правничої допомоги №1 від 09 жовтня 2023.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав такі докази витрат на професійну правничу допомогу неналежними та допустимими, тому правильно відмовив у задоволенні вимог позивача про компенсацію таких витрат.

При цьому, колегія суддів вважає покликання апелянта про те, що помилки в оформленні документів щодо витрат на професійну правничу допомогу були наслідком людського фактору не заслуговують на увагу, оскільки такі помилки можливо було усунути шляхом уточнень.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі № 260/9397/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 06.03.2024