Справа № 420/27874/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27874/23

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Казнєвського Владислава Олеговича на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Державної міграційної служби України (далі відповідач, ДМС України), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ДМС України від 01 вересня 2023 року №143-23, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року позовна заява ОСОБА_1 повернута позивачці, на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка у строк встановлений судом, не усунула недоліки поданої позовної заяви.

Зокрема, суд зазначив, що у позовній заяві позивачка не навела жодних фактів та не надала підтверджень стосовно переслідувань відносної неї, посилається лише на побоювання стосовно переслідувань її чоловіка і такі побоювання аргументує лише статтями з веб-ресурсів.

При цьому, суд зазначив, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви незаконною та необґрунтованою, представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції, повертаючи позов, з підстав його необґрунтованості не врахував важливий і визначальний в даній справі принцип єдності родини, який є одним з основних принципів прав біженців за Конвенцією про статус біженців 1951 року.

На переконання скаржника, надана інформація по країні походження підтверджує ризик переслідувань її чоловіка і неможливість позивачки повернутись до країни походження як члена родини особи, що може зазнати переслідувань.

Також скаржник зазначає, що на стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі суд позбавлений можливості надавати оцінку тим чи іншим доказам, з`ясовувати їх достатність для вирішення справи, їх належність та допустимість.

Також скаржник звертає увагу, що залишаючи позовну заяву без руху, в порушення вимог пункту 2 статті 169 КАС України, суд не роз`яснив спосіб усунення недоліків позовної заяви, чим обмежив можливість їх ефективного усунення.

Таким чином, на переконання скаржника, у суду першої інстанції були законні підстави для відкриття провадження та розгляду справи по суті, а повернення позову вважає безпідставним.

ДМС України у відзиві на апеляційну скаргу, зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги та обґрунтованість та законність ухвали суду, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, відповідно до приписів частини 2 статті 312 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина 1 статті 5 КАС України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положення статей 160, 161 КАС України визначають форму та зміст позовної заяви, а також визначають документи, що до неї додаються.

Пункт 3 частини 1 статті 171 КАС України встановлює, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Так, згідно пункту 4 частини 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно пункту1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 - залишена без руху.

Суд зазначив, що позов є необґрунтований, оскільки позивачка посилається лише на незрозумілі статті із різних веб-сайтів, а також не наводить жодних доводів стосовно протиправності оскаржуваного рішення, адже вказує на повідомлення про прийняття міграційною службою такого рішення.

Суд запропонував позивачці усунути недоліки позовної заяви шляхом подання обґрунтування позовної заяви із зазначенням конкретних фактів та наданням до суду доказів на їх підтвердження.

На виконання вказаної ухвали суду ОСОБА_1 надала заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої долучила уточнену позовну заяву, в якій указала, що в неї відсутня копія оскаржуваного рішення, оскільки міграційна служба обмежилася лише повідомленням про прийняття рішення щодо відмови у визнанні біженцем.

Також, в обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначила, що не може повернутись до країни походження, оскільки існує ризик переслідувань її чоловіка через його релігійні переконання та за ознаками належності до певної соціальної групи, а саме: особи, які мають проукраїнську та антивоєнну позицію.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви, вважав, що в уточненій позовній заяві, наданій на виконання ухвали про залишення позову без руху, позивачка знову не навела жодних фактів в обґрунтування вимог, стосовно її переслідувань, а надані докази є недостатніми та неконкретними.

Проаналізувавши зміст позову та судові рішення колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, з огляду на таке.

Насамперед слід зауважити, що КАС України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог, спосіб захисту прав або інтересів, передбачених законом, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже, стаття 160 КАС України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі.

Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував та фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, не може бути віднесено до компетенції суду.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 2 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Частина 1 статті 9 КАС України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права надавати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Слід зазначити, що після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачка надала до позовної заяви докази, які вона вважала за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу.

Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачкою позовної заяви і доданих до неї доказів.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин 1 статті 244 КАС України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачкою в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Також колегія суддів враховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пункти 50-51, 69, та «Walchli v. France», №35787/03, пункт 29 зазначив, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист ().

Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила («надмірний формалізм») може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 зумовлюють утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви без розгляду, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Казнєвського Владислава Олеговича задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 06.03.2024.