Справа № 560/21106/23
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

07 березня 2024 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області при винесенні постанови про відмову у призначенні одноразової страхової виплати ОСОБА_1 від 02.11.2023 №; 2) скасувати постанову головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні одноразової страхової виплати ОСОБА_1 від 02.11.2023 №.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що підставою для відмови у страхових виплатах відповідач вважає те, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЗУ «Про охорону праці» (до 24.11.1992). При цьому відповідач ігнорує факт подачі заяви в серпні 2012 року. Вважає вказану постанову такою, що прийнято з порушенням норм права, та підлягає скасуванню, оскільки питання виникнення спірних правовідносин з`ясовано при розгляді Нетішинський міським судом справи №2-11/679/60/2013, та підтверджено Ухвалою ВАС України віл 15.10.2015 в справі №2-а/679/38/14.

Відповідно до ухвали суду від 11.12.2023 відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

До суду поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що підстави для призначення ОСОБА_1 одноразової страхової виплати згідно частини 1 статті 21 Закону відсутні, оскільки на момент виникнення спірних правових відносин первинна втрата працездатності заявнику встановлена 03.03.1987 до набрання чинності Закону України «Про охорону праці» (до 24.11.1992). Також просив провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу.

З урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, характеру спірних правовідносин та предмету доказування у цій справі суд приходить до висновку про відсутність підстав для проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

15.08.2012 позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нетішин із заявою про виплату одноразової страхової в чотирикратному розмірі граничної суми заробітної плати (доходу).

Постановою від 06.03.2013 по справі №2-а/679/60/2013 Нетішинський міський суд Хмельницької області зобов`язав відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нетішин розглянути заяву позивача від 15.08.2012 про проведення одноразової страхової виплати в чотирикратному розмірі граничної суми заробітної плати (доходу) та прийняти за результатами її розгляду рішення у формі постанови.

Відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нетішин прийняло постанову про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг від 23.08.2013 №2212/72/72/18.

Постановою про заміну (доповнення) реєстраційних даних від 23.10.2023 ВП№60555757 змінено назву управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на його правонаступника - головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

На виконання зазначених постанов Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву ОСОБА_1 про проведення одноразової страхової виплати в чотирикратному розмірі граничної заробітної плати (доходу) та прийнято за результатами її розгляду рішення у формі постанови від 02.11.2023 № про відмову у призначені позивачу одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності. Зазначено, що відповідно до пункту 21.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 одноразова допомога виплачується потерпілому, якщо ушкодження здоров`я пов`язане з виконанням потерпілим трудових обов`язків або вперше встановлена стійка втрата працездатності після набрання чинності Закону України «Про охорону праці» (з 24,11.1992). Згідно довідки Хмельницької міжрайонної травматолого-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії 03.03.1986 ОСОБА_1 визнано інвалідом другої групи внаслідок трудового каліцтва, 03.03.1987 ОСОБА_1 підтверджено другу групу інвалідності та встановлено 100% втрати професійної працездатності по 31.03.1988. Під час чергових переоглядів відсотки не визначалися. 07.12.2005 Хмельницькою міжрайонною медико-соціальною комісією (виписка з акту огляду у МСЕК №054613) ОСОБА_1 встановлено 35% втрати професійної працездатності довічно, у зв`язку з виробничою травмою отриманою 29.10.1985, згідно якої заявнику призначено щомісячну страхову виплату згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». У призначенні одноразової страхової виплати згідно частини 1 статті 21 Закону ОСОБА_1 відмовлено, оскільки на момент виникнення спірних правових відносин первинна втрата працездатності заявнику встановлена 03.03.1987 до набрання чинності Закону України «Про охорону праці» (до 24.11.1992) (арк. спр. 12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 2 Закону №1105-XIV (в редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою) встановлено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 8 Закону №1105-XIV обов`язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають: 1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підставах, передбачених законодавством про працю; 2) учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах; 3) особи, які утримуються у виправних, лікувально-трудових, виховно-трудових закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами.

За змістом статті 10 Закону №1105-XIV для страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в безособовій формі. Всі особи, перелічені у статті 8 цього Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків. Усі застраховані є членами Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Статтею 13 Закону №1105-XIV визначено, що страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

При цьому, підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади (стаття 14 Закону).

Відповідно до пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1232 (в редакції чинній станом на 15.08.2012), перелік обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, визначений у додатку 6.

Частиною 2 статті 34 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду. При цьому, вказано, що у разі коли при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, йому провадиться одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження МСЕК, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Частиною 3 статті 40 Закону №1105-XIV передбачено, що якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченні трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення.

Згідно з статтею 36 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. При цьому, рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

При цьому, відповідно до пункту 3.3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 №24, право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше після закінчення трьох років з дня встановлення МСЕК втрати потерпілим професійної працездатності внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, то страхові виплати призначаються з дня звернення за їх призначенням відповідно до чинних нормативно-правових актів.

Статтею 37 Закону №1105-XIV визначено вичерпний перелік підстав для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг, відповідно до якого Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем або потерпілим Фонду соціального страхування від нещасних випадків свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку;

4) Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Зазначений перелік підстав для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг є вичерпним.

Підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності відповідачем вказано, що Закон України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII, яким передбачена виплата одноразової допомоги потерпілому в разі стійкої втрати працездатності, вступив в дію 24.11.1992. Позивачу вперше стійка втрата працездатності (встановлення групи інвалідності) встановлена МСЕК до 24.11.1992, а саме 03.03.1987.

Разом з тим, в редакції Закону №1105-XIV, що була чинною на момент звернення позивачем до відповідача із заявою від 15.08.2012, законодавцем право особи на виплату одноразової допомоги потерпілому в разі стійкої втрати працездатності, передбаченої статтею 34 Закону №1105-XIV, не ставилось в залежність від того, до чи після набрання чинністю Законом №1105-XIV та/або законом України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII стався нещасний випадок на виробництві, у зв`язку з яким настала стійка втрата професійної працездатності, встановлена МСЕК.

Наведені обставини також встановлені рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року по справі № 679/108/19, тому не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, в рішенні суду по справі № 679/108/19 надано оцінку посиланню відповідача на пункт 21-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6, і зазначено, що воно є необґрунтованим, оскільки на момент розгляду справи судом пункт 21-1 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України має іншу редакцію, відповідно до якої при вирішенні позовів про стягнення одноразової допомоги у зв`язку з ушкодженням здоров`я судам слід мати на увазі, що умови, порядок та розміри її виплати регулюються Законом №1105-XIV. Потерпілий має право на таку допомогу при стійкій втраті працездатності незалежно від встановлення йому певної групи інвалідності. Ця допомога визначається із середньомісячного заробітку потерпілого, обчисленого за тими ж правилами, що і при визначенні втраченого заробітку.

При цьому, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності з посиланням на статтю 37 Закону №1105-XIV, вказав підстави для такої відмови, які не передбачені цією нормою Закону.

Також, потрібно враховувати, що належним захистом порушеного права позивача за встановлених обставин буде визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, так як дії вчинені при винесенні цієї постанови реалізовані шляхом прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, тому позов задовольняється частково.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, суд робить висновок, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень порушив права позивача та не довів, що діяв у межах закону при винесенні оскаржуваної постанови, що підтверджено доказами перевіреними судом, тому позов задовольняється частково.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні одноразової страхової виплати ОСОБА_1 від 02.11.2023 №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 07 березня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)
Головуючий суддя А.І. Петричкович