Справа № 560/1862/24
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1862/24
РІШЕННЯ

іменем України

07 березня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 11.01.2024 № 77 про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зрахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1978 по 12.05.1980, період роботи з 18.10.1985 по 31.01.1986, період роботи з 21.05.2000 по 01.08.2000, період роботи з 01.08.1992 по 25.01.1995 та призначити пенсію за віком з 04.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на призначення пенсії за віком. Вказує, що при зверненні з заявою до пенсійного органу надав всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області останньому було відмовлено.

Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачі правом на подання відзивів на адміністративний позов у наданий їм строк згідно ухвали не скористались, жодних документів до суду не подали.

Будь-яких заперечень чи клопотань у визначений законодавством термін від відповідачів не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

04.01.2024 позивач після досягнення ним 61-річного віку подав заяву до територіального органу Пенсійного Фонду України про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058). Заяву позивача та додані до неї документи розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області та прийнято Рішення № 77 від 11.01.2024, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26 Закону № 1058.

Зі змісту рішення вбачається, що необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 статті 26 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV - 29 років. Зарахований позивачу страховий стаж становить 25 років 8 місяців 9 днів.

У той же час до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 18.10.1985 по 31.01.1986, оскільки в трудовій книжці наявна розбіжність в даті прийняття на роботу та даті наказу;

- період роботи з 21.05.2000 по 31.10.2000 (зараховано період з 01.08.2000 по 31.10.2000 відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу), оскільки наявні виправлення в даті прийнятті на роботу та даті наказу;

- період роботи з 01.08.1992 по 25.01.1995, оскільки неможливо встановити приналежність перекладу печатки.

Позивачем також зазначено, що відповідачем до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 по 12.05.1980 без вказівки про незарахування даного періоду в рішенні.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною 1 статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 року по справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку № 637, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п. 18 Порядку № 637).

Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу період роботи з 18.10.1985 по 31.01.1986 згідно з записами в трудовій книжці суд зазначає наступне.

На момент видачі позивачеві трудової книжки та здійснення запису про період роботи позивача з 18.10.1985 по 31.01.1986 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 ( далі Інструкція № 162). Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Відповідачем відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 18.10.1985 по 31.01.1986, оскільки в трудовій книжці наявна розбіжність в даті прийняття на роботу та даті наказу.

Згідно з матеріалами справи датою прийняття на роботу в графі 2 рядку 7 трудової книжки позивача зазначено 18.10.1985, однак в графі 4 вказано "приказ 33-к 31.01.86". Номер та дата наказу співпадає з аналогічним записом в графі 4 рядка 8 про звільнення позивача з даного місця роботи.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Однак позивачем не надано інших доказів, свідків, що підтверджують прийняття на роботу саме з 18.10.1985.

Враховуючи, що трудова книжка позивача містить суперечливу інформацію, а інші докази, що позивач працевлаштований саме з 18.10.1985 в матеріалах справи відсутні, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати цей період до страхового стажу.

Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу період роботи з 21.05.2000 по 01.08.2000, згідно з записами в трудовій книжці суд зазначає наступне.

Порядок ведення трудових книжок на момент роботи позивача з 21.05.2000 по 31.10.2000 та здійснення відповідного запису в трудову книжку був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), яка за своїм змістом та поняттями є аналогічною змісту та поняттям, викладеним в передуючий їй Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції № 58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.8. Інструкції № 58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 2.10. Інструкції № 58, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Відповідачем не враховано в страховий стаж повивача період роботи з 21.05.2000 по 31.10.2000 (зараховано період з 01.08.2000 по 31.10.2000 відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу), оскільки наявні виправлення в даті прийнятті на роботу та даті наказу.

Матеріалами справи встановлено, що в графі 2 запису 26 наявне незначне наведення в місяці дати прийняття на роботу та у графі 4 запису 26 наявне незначне наведення в даті, а саме даті та місяці дати видачі наказу про прийняття на роботу. Дані виправлення не завірено належним чином.

Обов`язок здійснення записів у трудовій книжці покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису або вчинення такого запису з порушенням не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення. А відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №683/977/17, постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 672/455/17, постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №674/1579/16-а, постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі №648/1613/17.

Вказані коригування в датах в трудовій книжці, на думку суду, не є виправленнями по своїй суті, відсутні закреслення або інші виправлення. Наведення чорнилом могли виникнути навіть з об`єктивних технічних причин, наприклад, погана якість ручки, якою здійснювався запис.

Наведення чорнилом об`єктивно не позбавляє можливості встановити зміст, а тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 21.05.2000 по 31.07.2000 виключно на цій підставі є проявом надмірного формалізму.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, номери наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Суд звертає увагу, що щодо періоду роботи позивача з 21.05.2000 по 31.10.2000 відповідачем зараховано страховий стаж з 01.08.2000 по 31.10.2000 відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, про що зазначено відповідачем в рішенні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зарахуванню позивачу до страхового стажу підлягає трудовий стаж позивача з 21.05.2000 по 31.07.2000.

Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.08.1992 по 25.01.1995 згідно з записами в трудовій книжці суд зазначає наступне.

Відповідачем відмовлено в зарахуванні до страхового стажу даного періоду роботи, оскільки до матеріалів справи додано переклад печатки, проте неможливо встановити приналежність перекладу печатки, так як не долучено копії оригіналу перекладеного документу.

Дослідивши копію трудової книжки позивача суд встановив, що в ній вчинено записи 16-19, які засвідчені печаткою іноземною мовою.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України від 25.04.2019 № 2704-VIII "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Аналогічні положення передбачені абзацом 8 пункту 2.9 Порядку № 22-1. Так, документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачаю міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідачем суду не надано доказів письмового повідомлення позивача про необхідність подання такого перекладу у визначений Порядком № 22-1 спосіб.

Позивачем надано переклад печатки, засвідчений Бюро перекладів "Адмірал", а саме: /Кругла печатка/: Республіка Молдова, м. Сороки * Акціонерне товариство "Дана" * Відділ кадрів.

Крім того, позивачем було надано довідки Національної каси соціального страхування Республіки Молдова, які складені російською мовою та адресовані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про нарахування позивачеві заробітної плати за період з 01.08.1992 по 25.01.1995.

Суд також звертає увагу, що вказана в трудовій книжці інформація за період роботи позивача з 01.08.1992 по 25.01.1995 (записи 16-19) не містить виправлень або інших невідповідностей.

Судом досліджено, що запис 18 трудової книжки, графа 36, Сорокинская швейная фабрика "Дана" перейменована в АО "Дана". Таким чином, вказана в трудовій книжці назва підприємства співпадає із названою підприємства, вказаною на наданому позивачем перекладі печатки.

З огляду на сукупність доказів, суд дійшов висновку, що трудовий стаж позивача з 01.08.1992 по 25.01.1995 підлягає зарахуванню позивачу до страхового стажу.

Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 12.05.1980 суд зазначає наступне.

Позивачем зазначено, що відповідачем до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 по 12.05.1980.

Відповідно до матеріалів справи, суд встановив, що відповідачем до страхового стажу зараховано період навчання в Бендерському технікумі легкої промисловості з 01.09.1980 по 23.06.1981

Відповідно до наданих довідок в період з 01.09.1978 до 01.09.1980 позивач перебував в академічній відпустці у зв`язку зі станом здоров`я.

За приписами ч. 2 ст. 44 Закону України "Про фахову передвищу освіту", здобувач фахової передвищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, що унеможливлюють виконання освітньої, освітньо-професійної програми (стан здоров`я, призов на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейні обставини тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. Навчання чи стажування в освітніх установах (у тому числі іноземних держав) може бути підставою для перерви у навчанні, якщо інше не передбачено міжнародними актами чи договорами між закладами освіти.

Аналогічну норму для здобувачів вищої освіти містить ч. 3 ст. 46 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 №1556-VII.

З наведеного вбачається, що надання студенту академічної відпустки не припиняє його взаємин із відповідним вищим навчальним закладом, а призупиняє їх на певний строк. Тобто, в період академічної відпустки особа не проходить навчання у відповідному навчальному закладі та не отримує стипендію.

Згідно із "Положенням про академічні відпустки та повторне навчання у вищих закладах освіти", затвердженим наказом Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України від 6 червня 1996 р. № 191/153, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 24 червня 1996 р. за № 325/1350, академічна відпустка - це перерва у навчанні, право на яку студент отримує у випадку зниження працездатності внаслідок порушень функцій організму, які зумовлені гострими захворюваннями, що потребують тривалого відновлювального лікування; загостреннями хронічних захворювань або частими захворюваннями (понад один місяць за семестр. Максимальна тривалість академічної відпустки встановлюється до одного року.

Проаналізувавши вищезазначене, суд приходить до висновку, що підстав для зарахування в страховий стаж періоду, коли позивач не працював та не вчився немає, а тому знаходження в академічній відпустці не зараховується в страховий стаж, оскільки вказане не передбачено законодавством.

Щодо вимоги позивача призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Загальний страховий стаж позивача, обрахований пенсійним органом, складає 25 років 8 місяців 9 днів.

З урахуванням періодів роботи, які підлягають зарахуванню, загальний страховий стаж позивача (станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії) становить менше 29 років, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 77 від 11.01.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зрахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.05.2000 по 31.07.2000, з 01.08.1992 по 25.01.1995.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери 43, м. Суми, Сумська обл., Сумський р-н, 40009 , код ЄДРПОУ - 21108013)

Головуючий суддя П.І. Салюк