Справа № 571/1918/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 571/1918/23 пров. № А/857/2654/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року у справі за його позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області в особі Батальйону патрульної поліції в с. Чайки про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

суддя у І інстанції Верзун О.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення смт. Рокитне,

дата складення повного тексту рішення 22 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії старшого інспектора БПП в с. Чайка УПП в Київській області ДПП капітана поліції Тищенка А.О. під час розгляду ним справи про адміністративне правопорушення та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7931557 від 13 жовтня 2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року у справі № 571/1918/23 у задоволені вказаного позову ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та прийняте нове про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, не з`ясовано всі обставини справи.

На думку скаржника, відповідачем не доведено факту, що транспортний засіб використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та що обладнання такого транспортного засобу не відповідає вимогам стандартів Правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Вважає, що твердження суду про те, що для висновку про наявність чи відсутність в діях водія однак складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КУпАП достатньо встановити факт перевезення пасажирів транспортним засобом, технічний стан якого і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації не заслуговують на увагу.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позову у повному обсязі.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом, 13 жовтня 2023 року старший інспектор БПП в с. Чайка УПП в Київській області ДПП капітан поліції Тищенко А.О. (далі Інспектор) виніс постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 680 грн за те, що той 13 жовтня 2023 року о 13 год 22 хв керував транспортним засобом, який використовувався для перевезення пасажирів за маршрутом Київ-Рокитне та який був переобладнаний, а саме мав 12 місць для сидіння з місцем водія, що не відповідає запису у реєстраційних документах, де зазначено 9 місць, чим порушив підпунктом 31.3 «а» Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена відповідальність частиною 2 статті 121 КУпАП.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Підпунктом 31.3 «а» ПДР встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху

Частиною 2 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінюючи надані відповідачем докази, судом встановлено, що позивач перевозив 9 осіб з водієм та одне вантаж місце для відпочинку водія. Воно було у вигляді сидінь для пасажирів і мав висновок про можливість такого переобладнання від 13 жовтня 2023 року, проте цей висновок працівнику поліції для перевірки не надав. Факт переобладнання транспортного засобу позивачем не заперечується.

На долученому до справи відео з боді-камери Інспектора видно, як поліцейський констатує наявність у транспортному засобі пасажирів та кількість місць, що не відповідає документам. Зазначає про те, що оглянутий транспортний засіб не відповідає свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з яким місця для пасажирів передбачені у кількості 9, у той час як на момент зупинки було виявлено 12 місць. Таким чином мало місце переобладнання транспортного засобу всупереч реєстраційному документу на транспортний засіб.

Позивач заперечує факт перевезення пасажирів за плату, проте на відео зафіксовано, як обидві жінки на передньому сидінні біля водія на запитання працівника поліції відповіли, що їдуть з міста Київ на Рокитне Рівненської області, скориставшись застосунком «BlaBlaCar». Водій упродовж всього часу спілкування з поліцейськими не заперечував факт перевезення пасажирів та пояснював, що «взяв на бензин» і лише після того, як йому повідомили, що відносно нього складатимуть оскаржувану постанову та протокол за фактом здійснення перевізницької діяльності без ліцензії (стаття 164 КУпАП), почав заперечувати вказані обставини та звернувся на лінію « 102».

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що для висновку про наявність чи відсутність в діях водія однак складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КУпАП, достатньо встановити факт перевезення пасажирів транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, технічний стан якого і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Факт переобладнання транспортного засобу та керування без такої реєстрації позивач не заперечував та визнав.

Разом із тим, на відео зафіксовано 9 пасажирів та водія, сидінь для пасажирів 12 (згідно техпаспорту - 9). Вказана обставину позивачем не спростована.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР пасажиром є особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Особи, які на момент зупинки транспортного засобу перебували на пасажирських сидіннях в салоні транспортного засобу відповідали вказаній ознаці, що дає суду підстави вважати їх пасажирами.

Доводи апелянта про відсутність доказів отримання позивачем коштів за перевезення пасажирів апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки фабула частини 2 статті 121 КУпАП не передбачає встановлення такої обставини для притягнення до відповідальності за санкцією вказаної норми.

На відеозаписі відсутні будьякі повідомлення з боку водія про погоджене у визначеному чинним законодавством порядку переобладнання автомобіля і у ході апеляційного розгляду представником позивача не заперечував факт переобладнання транспортного засобу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є надуманими і свідчать про переоцінку нею фактичних обставин справи на свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог діючого законодавства.

Докази, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, матеріали справи не містять.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року у справі №571/1918/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 07 березня 2024 року.