Справа № 420/1281/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1281/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження у порядку загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:

- визнати дії в.о. начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Райкової Вероніки Леонідівни щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 68883416 з примусового виконання постанови №51003646, виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 1195197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 ВП №51003646 неправомірними;

- зобов`язати Арцизький відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 68883416 з примусового виконання постанови №51003646, виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1195197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 ВП №51003646;

- зобов`язати Арцизький відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти, накладені на майно (кошти) боржника ОСОБА_1 , виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання виконавчого документу, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження №68883416.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.04.2022 року постановою державного виконавця Арцизького відділу державної виконавчої служби у Белградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бірюкової І.Д. відкрито виконавче провадження № 68883416 з примусового виконання постанови №51003646 виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 1 195 197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 ВП №51003646 за примусове виконання рішення по справі №523/5710/15-ц.

При цьому, стягувачем був повторно пред`явлений виконавчий лист №523/5710/15-ц від 27.08.2015 року до виконання приватному виконавцю.

21.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 68727137 щодо боржника ОСОБА_3 з примусового виконання виконавчого листа №523/5710/15-ц, виданого 27.08.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси. Також, 21.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого скругу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1 195 197,01 грн.

Позивач вказує, що на даний час відбувається одночасне стягнення з неї виконавчого збору та основної винагороди, що призводить до подвійного стягнення за одним і тим самим виконавчим документом, а тому звернулася до відповідача із заявою, в якій просила закінчити виконавче провадження № 68883416 про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 1 195 197,01 грн. на підставі ч.8 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», а також зняти арешт з майна (коштів) боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші заходи, вжиті виконавцем, провести інші необхідні дії.

У відповідь Арцизьким відділом державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено листа від 26.12.2023 року №21.6-32/15952, в якому зазначено, що наразі відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження АСВП 68883416.

Позивач наголошує на недопустимості одночасного стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця при виконанні одного й того ж виконавчого документа.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 15.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 15.01.2024 року.

Ухвалою від 22.01.2024 року відкрито провадження по справі №420/1281/24 з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Витребувано з Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) докази по справі, а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 68883416, та зупинено провадження у справі №420/1281/24 до надходження витребуваних доказів по справі.

29.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного від Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в яком відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 51003646 з примусового виконання виконавчого листа № 523/5710/15-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 27.08.2015 року, про стягнення з ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 11950143,18 грн. заборгованості за кредитним договором. Постанова про відкриття виконавчого провадження №51003646 була винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 06.05.2016 року, боржнику було надано строк для самостійного виконання рішення. В зв`язку з невиконанням рішення в самостійному порядку, 04.07.2016 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору №51003646.

15.02.2022 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі заяви стягувача від 01.02.2022 року. В ч. 3 ст. 40 Закону вказано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, (п. 1 - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Отже, виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що покладається на боржника за невиконання рішення у добровільному порядку. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, виконується примусово в порядку, встановленому Законом України «про виконавче провадження». Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору вважається виконавчим листом за умови закінчення виконавчого провадження та за своєю правовою природою в першу чергу є рішенням державного виконавця, прийнятим в межах конкретного виконавчого провадження. З наведеного вбачається, що постанова №51003646 від 04.07.2016 року, винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідно до вимог діючого законодавства і, відповідно, є належним виконавчим документом. Постанова є чинною та не скасованою.

Після повернення виконавчого документа № 523/5710/15-ц, виданого 27.08.2015 р. Суворовським судом м. Одеси, за яким було відкрито виконавче провадження № 51003646, постанова про стягнення виконавчого збору №51003646 від 04.07.2016 року була передана на виконання до Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Правових підстав щодо невиконання постанови та не стягнення виконавчого збору у державного виконавця не було. 27.04.2022 року державним виконавцем Арцизького ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68883416 за заявою про примусове виконання Постанови №51003646 від 04.07.2016 року.

Відповідач зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» правових підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 68883416 з примусового виконання постанови №51003646, виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України немає.

02.02.2024 року до Одеського окружного адміністративного від Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази по справі.

Суд призначив розгляд справи на 26.02.2024 року та направив судові повістки на адреси учасників справи.

В судове засідання, призначене на 26.02.2024 року, з`явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 26.02.2024 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

В судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо поновлення провадження у справі.

Представник позивача не заперечував проти поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 26.02.2023 року суд поновив провадження у справі №420/1281/24.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав викладених у позові.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку представника позивача щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача задовольнив та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2015 року по справі №523/5710/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 11 950 143,18 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 009 161,19 грн.; заборгованості за відсотками -З 064 821,54 ірн.; пені за прострочення кредиту та відсотків - 5 876 160,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 1827,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 1827,00 грн.

На виконання вказаного рішення Суворовським районним судом м. Одеси 27.08.2015 року було видано виконавчий лист по справі №523/5710/15-ц.

06.05.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51003646 щодо боржника ОСОБА_3 з примусового виконання виконавчого листа №523/5710/15-ц, виданого 27.08.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 11 950 143,18 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 009 161,19 грн.: заборгованості за відсотками - 3 064 821,54 грн.; пені за прострочення кредиту та відсотків - 5 876 160,45 грн. Стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 1827,00грн. Стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 1827,00 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження 04.07.2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 1 195 197,01 грн.

11.10.2018 року ОСОБА_3 було змінено ім`я. Так, прізвище, власне ім`я, по батькові позивачки після державної реєстрації зміни імені - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 11.10.2018 року.

13.05.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, згідно якої замінено сторону (стягувана) у виконавчому провадженні № 51003646 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дс віра та Гарантія».

15.02.2022 року, у зв`язку з надходженням заяви стягувана від 01.02.2022 про повернення виконавчого документу без виконання, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. винесено постанову, якою виконавчий лист №523/5710/15-ц виданий 27.08.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, повернуто стягувачу.

27.04.2022 року постановою державного виконавця Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бірюкової І.Д. відкрито виконавче провадження № 68883416 з примусового виконання постанови №51003646 виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 1 195 197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 ВП №51003646.

В рамках виконавчого провадження № 68883416 було винесено:

27.04.2022 року постанову про арешт коштів боржника;

27.04.2022 року постанову про арешт майна боржника;

06.04.2023 року постанову про арешт коштів боржника;

19.06.2023 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , яка отримує дохід у КНП «КДЦ №29» ОМР.

Таким чином, постанова про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 1 195 197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 ВП №51003646 виконується у примусовому порядку, що підтверджується звітами про здійснені відрахування та виплати за червень 2023 року та серпень 2023 року

Разом з цим, новим стягувачем ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був повторно пред`явлений виконавчий лист №523/5710/15-ц від 27.08.2015 року до виконання приватному виконавцю.

21.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 68727137 щодо боржника ОСОБА_3 з примусового виконання виконавчого листа №523/5710/15-ц, виданого 27.08.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 11950 143,18 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 009 161,19 грн.; заборгованості за відсотками - 3 064 821,54 грн.; пені за прострочення кредиту та відсотків -5 876 160,45 грн. Стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 1827,00 грн. Стягнення з ОСОБА_4 користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 1827,00 грн.

21.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого скругу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1 195 197,01 грн.

05.06.2023 року в рамках виконавчого провадження № 68727137 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у КНП «КОНСУЛЬТАТИВНО-ДІАГНОСТИЧНИЙ ЦЕНТР №29» ОМР.

21.12.2023 року позивач через свого представника звернулась в Арцизький відділ державної виконавчої служби у Белградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про закінчення виконавчого провадження № 68883416 про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 1 195 197,01 грн. на підставі ч.8 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», а також зняти арешт з майна (коштів) боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші заходи, вжиті виконавцем, провести інші необхідні дії.

Листом від 26.12.2023 року №21.6-32/15952 Арцизький відділом державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено позивача, що наразі відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження АСВП 68883416.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у закінченні виконавчого провадження та не скасовано всі заходи примусового виконання рішення, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної дії виконавчого провадження та відповідних дій органу державної виконавчої служби являється Закон України від 02.06.2016р. № 1404-VІІ «Про виконавче провадження»

За приписами ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими згідно з цим Законом, а також рішеннями, які у відповідності до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, серед іншого, законодавчо визначений комплекс певних дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Так, примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів.

У силу вимог ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За визначенням ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 ст.27 Закону №1404-VIII в редакції станом на час виникнення спірних відносин, яка після 28.08.2018р. змін не зазнавала, закріплено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як передбачено у ч.8 ст.27 цього Закону, під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Кошти виконавчого провадження, за приписами ч.ч.1,4 ст.42 Закону №1404-VIII, складаються з: І) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, передбаченому ст.27 вказаного Закону, або ж основної винагороди приватного виконавця: 2) авансового внеску стягувана; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом ст.45 Закону №1404-VIII, розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувана на організацію і проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувана; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувана та стягується виконавчий збір у розмірі 10% фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір.

Частиною 4 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016р. №1403-VІІІ регламентовано, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, відповідно до ч.5 ст.31 Закону №1403-VІІІ, якщо суму, передбачену в ч.4 цієї ж статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч.7 ст.31 Закону №1403-VІІІ, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Також, за змістом п.19 «Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. №643), приватний виконавець, що забезпечив повне чи часткове виконання виконавчого документа матового характеру в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, одержує основну винагороду у розмірі 10% стягнутої ним суми або ж вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Як встановлено судом, у виконавчому провадженні №51003646 державним виконавцем фактичного виконання судового рішення досягнуто не було, а виконавчий документ - повернутий стягувачу. Згодом, виконавчий лист №523/5710/15-ц виданий 27.08.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, був пред`явлений до виконання приватному виконавцю, який наразі фактично здійснює його виконання та, відповідно, стягнув основну винагороду.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2023р. у справі №160/695/22 висловив правову позицію стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа та зазначив наступне.

Так, Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення із боржників виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа. З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення беззаперечно тягне за собою додаткові витрати. Вказана обставина може розглядатися як накладання непропорційного та надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст.41 Конституції України і ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

У контексті викладеного, варто зазначити, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Зазначена проблематика зумовлена неповнотою законодавства та стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (ч.1 ст.2 КАС України), що повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

Отже, питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного і того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто, у контексті вирішення спору, слід дійти такого висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема п.5 ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Відповідно, законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Водночас, ч.8 ст.27 Закону №1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх дійсно не було передачі виконавчого документа.

Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи уяснення ч.8 ст.27 Закону №1404-УШ свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (абз.1) або продовжувати стягнення виконавчого збору (абз.2).

Вказана вище норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору та основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

За ч.6 ст.7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Враховуючи викладене, для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону ч.8 ст.27 Закону №1404-VIII.

Застосування ч.8 ст.27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин надає підстави зробити такий висновок, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який, у свою чергу, відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10% від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок про те, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд вважає, що оскільки приватним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №523/5710/15-ц, виданим 27.08.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, та стягнуто з позивача основну винагороду у визначеному законом розмірі, тому підстави для подальшого стягнення з позивача суми виконавчого збору, який стягнутий в межах виконання цього ж виконавчого документа, відсутні.

Отже, відповідач повинен був закінчити виконавче провадження №68883416 на підставі частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», проте безпідставно цього не зробив, з огляду на що з метою належного та ефективного захисту прав позивача позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльністі Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незакінчення виконавчого провадження №68883416 з примусового виконання постанови №51003646, виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору у розмірі 1195197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 року ВП №51003646; та зобов`язання Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №68883416 з примусового виконання постанови №51003646, виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору у розмірі 1195197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 року ВП №51003646.

При цьому, суд зазначає, що факт закінчення виконавчого провадження в силу вимог частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення, а також проведення інших необхідних дій у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти, накладені на майно (кошти) боржника ОСОБА_1 , виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання виконавчого документу, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження №68883416, задоволенню не підлягають.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, позивач була звільнена від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Будівельників, 15Б, м. Арциз, 68400, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незакінчення виконавчого провадження №68883416 з примусового виконання постанови №51003646, виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору у розмірі 1195197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 року ВП №51003646.

Зобов`язати Арцизький відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №68883416 з примусового виконання постанови №51003646, виданої 04.07.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору у розмірі 1195197,01 грн. згідно постанови від 04.07.2016 року ВП №51003646.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.03.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва