Справа № 320/4338/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Київ № 320/4338/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведені перерахунку пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України від 28.01.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом збільшення на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років стажу, починаючи з дати за шість місяців, що передують даті звернення до суду, з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідно до ухвали від 30.01.2024 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) та має право на перерахунок та виплату пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України від 28.01.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом збільшення на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років стажу, починаючи з дати за шість місяців, що передують даті звернення до суду, з урахуванням раніше проведених виплат, проте відповідачем безпідставно відмовлено в реалізації вказаного права.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком.

Позивач стверджував, що він є особою, яка постраждала він наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка постійно проживає або працює на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), проте доказів на підтвердження цих обставин не надав, відповідне посвідчення відсутнє в матеріалах справи, однак цей факт не заперечується відповідачем, тож не є спірним.

Із матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 28.10.2023, складеною в довільній формі, у якій просив, зокрема, серед іншого, здійснити перерахунок та виплату пенсії керуючись документами, які додає та тими, які наявні в його пенсійній справі, із зарахуванням до його страхового стажу всіх періодів його трудової діяльності, у тому числі й на посаді рентгенлаборанта, що відноситься до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, згідно записів трудової книжки та з урахуванням частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - зі збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж.

До цієї заяви було додано заяву від 28.10.2023 за формою Додатку 1 пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої просив здійснити перерахунок пенсії. Згідно із даними цієї заяви позивач отримує пенсію за віком, пенсія на інших підставах не призначалась, утриманці відсутні, не працює.

У матеріалах справи наявний лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, який датований раніше, ніж подана заява від 28.10.2023, а саме - 13.10.2023 за № 1000-0202-8/155422, відповідно до змісту якого було розглянуту звернення позивача, що зареєстроване 05.10.2023 за № 28099/М-1000-23.

Таким чином, у матеріалах справи відсутня заява позивача, що подавалась 05.10.2023, а зі змісту позовної заяви слідує, що позивач звернувся до відповідача у жовтні 2023 року із заявою, зареєстрованою 05.10.2023 № 28099/М-1000-23, у якій просив перерахувати пенсію відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж.

Стверджує, що відповідач у зазначеному перерахунку відмовив, посилаючись на те, що розмір пенсії обчислений у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у проведені перерахунку пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент їх виникнення, суд виходив із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закону України від 28.01.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 56 Закону № 796-XII встановлено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) для осіб, на яких розповсюджується дія цього Закону.

Частиною другою статті 56 Закону № 796-XII (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) установлено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки-10років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII) частину другу статті 56 Закону № 796-XII доповнено словами і цифрами «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»».

За приписами частини першої статті 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) (набрав чинності 01.01.2004), розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Поряд із тим, положеннями частини другої статті 27 Закону № 1058-IV (і в первісній, і в чинній редакціях) обумовлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Отже, Законом № 1058-IV передбачено два варіанти обчислення розміру пенсії за віком у солідарній системі, з яких особа може обирати найбільш вигідний для себе. Перший варіант за новою формулою, другий за так званою двоскладовою формулою. Основою для обчислення розміру пенсії за новою формулою є скоригована заробітна плата та коефіцієнт страхового стажу. Другий варіант за двоскладовою формулою передбачає визначення розміру пенсії, яка складається із двох частин, які сумуються: одна частина припадає на період стажу до набрання чинності Законом № 1058-IV (стаж до 01.01.2004) і визначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а друга частина пенсії - на період страхового стажу після набрання чинності вказаним Законом.

Абзацом 1 частини першої статті 40 Закону № 1058-IV в первісній редакції було передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000.

Абзацом 1 частини першої статті 40 Закону № 1058-IV в чинній редакції передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв.

Абзац 4 цієї частини залишився незмінним і передбачає, що для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону, заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

До набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто до 01.01.2004, порядок обчислення пенсії із заробітної плати визначався Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Так, у відповідності статтею 19 Закону № 1788-XII (в редакції до 01.01.2004), пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії. Працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом «а» статті 13 і статтею 14 цього Закону, за кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Водночас, статтею 64 Закону № 1788-XII визначено, що пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

За правилами про визначення середньомісячного фактичного заробітку (стаття 65) для обчислення пенсій брався заробіток (за вибором того, хто звернувся за пенсією): за 24 останніх календарних місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від наявних перерв у роботі. Середньомісячний заробіток за 24 календарних місяці і за 60 календарних місяців визначався шляхом ділення загальної суми заробітку за 24 календарних місяці роботи підряд (перед зверненням за пенсією) чи за 60 календарних місяців роботи підряд (протягом всієї трудової діяльності) відповідно на 24 чи 60. При цьому за бажанням того, хто звернувся за пенсією, місяці з неповним числом робочих днів у зв`язку з їх влаштуванням на роботу або звільненням враховувалися як повні календарні місяці роботи. У тих випадках, коли той, хто звернувся за пенсією, пропрацював менше 24 календарних місяців, середньомісячний заробіток визначався шляхом ділення загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на число цих місяців.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави стверджувати, що частина друга статті 56 Закону № 796-ХІІ перебуває у системному зв`язку зі статтею 19 Закону № 1788-XII саме завдяки посередництву частини другої статті 27 Закону №1058-IV.

Оскільки саме за загальними правилами, визначеними у статті 19 Закону № 1788-XII (тобто за раніше діючим законодавством), пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку, а за кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, то логічно, що з урахуванням частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ громадянам, що мають статус постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорій 1, 2, 3, 4, пенсія збільшується на 1 відсоток заробітку на пільгових умовах, тобто за кожний повний рік роботи понад 20 років чоловікам і 15 років жінкам.

Так як частина перша статті 27 Закону № 1058-IV не передбачає обрахунку пенсії у відсотках до заробітку взагалі, тому й можливість збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за понаднормативний стаж за цією правовою нормою виключена.

Тому і перерахунок пенсії на умовах, визначених у частині другій статті 56 Закону № 796-ХІІ, видається неможливим.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1058-IV дає можливість особі скористатись своїм правом на те, щоб частину розміру її пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, було визначено відповідно до раніше діючого законодавства, тобто з відсоткового відношення до заробітку.

Саме тому Законом № 2148-VIII, що набрав чинності 11.10.2017, частину другу статті 56 Закону № 796-ХІІ і було доповнено словами і цифрами «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»».

Оскільки позивачу пенсія обрахована на умовах, визначених у частині першій статті 27 Закону № 1058-IV, а позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини другої цієї статті (саме так випливає зі змісту його заяви від 28.10.2023, а також і зі змісту позовної), то правові підстави для застосування частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ відсутні.

У той же час, із відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформленої листом від 13.10.2023 за № 1000-0202-8/155422 убачається, що позивач перебуває на обліку у відповідача та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.11.2015, що позивачем власне і не заперечується.

Із цього листа відповідача також убачається, що розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу 72 роки 1 місяць 22 дні, у тому числі робота за Списком № 1 31 рік 0 місяців 0 днів. Стаж враховано по 31.12.2021. Коефіцієнт стажу становить 0,72083.

Заробітну плату визначено за період з 01.07.2000 по 31.12.2021. Осучаснена середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески застосовано у розмірі 7405, 03 грн., індивідуальний коефіцієнт по заробітній платі становить 1,07902. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 7990, 18 грн. (7405,03 х 1,07902).

Розмір пенсії станом на жовтень 2023 року складає 6533, 97 грн., де: 5759, 56 грн. розмір пенсії (7990,18 х 0,72083); 774, 41 грн. доплата за понаднормовий стаж (за 37 років).

Зазначено, що положення частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ у редакції до 01.01.2004 визначали розмір пенсії громадянина залежно від наявного у нього стажу та заробітку, але ж ніяк не розмір доплати до пенсії за понаднормовий стаж.

Разом із тим, позивачеві було роз`яснено, що Законом № 2148-VIII, що набрав чинності 11.10.2017, частину другу статті 56 Закону № 796-ХІІ було доповнено словами і цифрами «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»».

Суд погоджується з такими доводами та зазначає, що призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснюється за бажанням застрахованої особи, у такому випадку частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Позивачеві було роз`яснено відповідачем, що частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальний розмір пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Вказані доводи не були спростовані позивачем.

При цьому відповідач роз`яснив позивачеві про недоцільність розрахунку його пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки її розмір становитиме 3535, 07 грн., тобто буде меншим, ніж наразі отримує позивач.

Вказаним доводам відповідача зміст позовної заяви не містить спростування позивача, тож суд обирає найбільш сприятливий для позивача варіант, не звужуючи при цьому змісту існуючих прав, розмір пенсії якого на сьогодні є більшим, ніж у разі переходу на пенсію у відповідності до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у взаємозвязку із частиною другою статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тож суд у спірних правовідносинах, перевіривши дії відповідача на відповідність нормам чинного законодавства та заявлених у позові вимогах, виходить із пропорційності, зокрема чи були дії відповідача по відношенню до позивача вчинені з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

При цьому із буквального змісту поданої позивачем заяви від 28.10.2023, відповідь на яку отримано листом відповідача від 13.10.2023, не вбачається, що позивач виявив бажання перейти з одного виду пенсії на інший і йому було відмовлено.

Разом із тим, у порушення принципу змагальності, керуючись положенням статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також те, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, позивачем не було надано суду обґрунтованого розрахунку суми, на яку він претендує в контексті заявлених позовних вимог, із урахуванням обізнаності позивача про існуючий розмір пенсії, який станом на жовтень 2023 року становив 6533,97 грн. та розміру 3535, 07 грн., який становив би у разі задоволення позову у запропонований позивачем спосіб.

Такі доводи відповідача викладені у листі від 13.10.2023 позивачем взагалі не спростовані.

При вирішенні цього спору судом враховано правові висновки Верховного Суду, зокрема у постановах від 29.08.2022 у справі №300/1390/19, від 12.12.2022 у справі №280/656/20, за змістом яких Законом № 2148-VIII змінено правове регулювання відносин у частині збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений частиною другою статті 56 Закону № 796-ХІІ і таке збільшення є можливим лише на умовах, визначених частиною другою статті 27 Закону №1058-IV.

Верховний Суд зробив висновок, що оскільки позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV, а наголошував на збереженні визначених частиною першою статті 27 Закону №1058-IV умовах пенсійного забезпечення, то відповідач правомірно відмовив у перерахунку пенсії позивачу зі збільшенням пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років (для чоловіків).

Суд на аргументи позивача звертає увагу, що спірні відносини виникли у жовтні 2023 року, оскільки з відповідною заявою останній звернувся 05.10.2023, як зазначено у відповіді відповідача від 13.10.2023.

На цей час внесені Законом № 2148-VIII до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ зміни розповсюджуються на правовідносини, які виникли або тривали на час набрання ними чинності.

Суд наголошує, що відповідно до чинної на час реалізації норми частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV.

Зважаючи на те, що надбавки за понаднормативний стаж відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ позивач раніше не мав, питання щодо її призначення повинно вирішуватись за законодавством, що діє на час подання заяви (05.10.2023), тобто на підставі частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ із урахуванням змін, внесених Законом № 2148-VIII.

Суд констатує, що позивачем не дотримано цієї умови, адже пенсію йому призначено згідно із частиною першою статті 27 Закону №1058-IV, що ним не заперечується, тож не може бути нараховано доплату за понаднормативний стаж на підставі частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Аналогічні правові висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 06.09.2023 у справі №300/2091/21, які є подібними до спірних правовідносин та враховані судом у межах цієї справи у відповідності до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу.

З огляду на недоведеність позивачем обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, доводи позивача, викладені в позовній заяві, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, тож підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.