Справа № 420/32220/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, Головного управління ПФУ в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, Головного управління ПФУ в Закарпатській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії № 00 від 27.10.2023 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 18 квітня 2023 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періоду періодів роботи з 06.09.1995 року по 05.04.1997 р. в Одеському міжколгоспному цементному заводі, з 12.03.1999 року по 30.06.2001 року в ЗАО Одесацемент ім. М.А.Посмітного та в ТОВ Цемент з 01.07.2001 року по 14.02.2008 року, а до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1984 року по 02.11.1985 року, проходження військової служби з 02.11.1985 року по 05.12.1987 року та період роботи з 10.04.1995 року по 13.07.1995 в ЖЕО Ленінського району.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 06.09.1995 року по 05.04.1997 р. в Одеському міжколгоспному цементному заводі, з 12.03.1999 року по 30.06.2001 року в ЗАО Одесацемент ім. М.А. Посмітного та в ТОВ Цемент з 01.07.2001 року по 14.02.2008 року, та до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1984 року по 02.11.1985 року, проходження військової служби з 02.11.1985 року по 05.12.1987 року та період роботи з 10.04.1995 року по 13.07.1995 в ЖЕО Ленінського району. Усі ці періоди підтверджені належними документами, записами у трудовій книжці та довідками, а недоліки та помилки є відповідальністю уповноважених на заповнення таких документів осіб, а не позивача. Позовні вимоги просить задовольнити.

ГУ ПФУ в Одеській області подали відзив та зазначили, що позовні вимоги не визнають та у задоволенні позову просять відмовити. Загальний страховий стаж позивача склав 34 роки 6 місяців 25 днів, а пільговий відсутній, що слугувало підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Спірні періоди роботи не зараховані до пільгового стажу, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць. Документи, які видані на підтвердження страхового стажу містять недоліки, що виключає можливість зарахування цих періодів до страхового стажу, зокрема пільгового. Період навчання також не підлягає зарахуванню, оскільки у довідці по батькові позивача не співпадає із його паспортними даними. Період роботи з 10.04.1995 року по 13.07.1995 року не зараховано, оскільки відбиток печатки проставлений неякісно, що позбавляє можливості зрозуміти її зміст. Вимога про зобов`язання призначити пенсію є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, що є недопустимим.

ГУ ПФУ в Закарпатській області відзив не подало, ухвала про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету 12.12.2023 року.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що із наведеними у відзиві обставинами він не погоджується. Навів обставини, які є аналогічними тим, що зазначені у позовній заяві.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

23.10.2023 року позивач звернувся ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області та рішенням від 27.10.2023 року № 00 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

За змістом оскаржуваного рішення:

«Пенсійний вік визначений ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років. Пенсія призначається при стажі роботи: у чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку: чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

Вік заявника 56 р.6м.6д.

Заявник: працює.

Страховий стаж особи становить 34р.6міс.25дн..

Робота за списком №2 відсутня.

Результати розгляду документів, до даних до заяви:

до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 вид. 10.02.1988 з 10.04.1995 по 13.07.1995, оскільки запис про звільнення з роботи не завірено печаткою підприємства.

Додатково повідомляємо, що до страхового стажу не зарахована військова служба, оскільки в електронній пенсійній справі не досканована перша сторінка військового квитка, також не враховано періоди навчання, так як в довідці №39 від 12.05.1985 по батькові - ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним - ОСОБА_3 .

До пільгового стажу не враховано довідку видану ТОВ Цемент №124 від 17.05.2022 за період з 01.07.2001 по 14.02.2008, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку №5 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від. 12.08.1993 (відсутній підпис гол.бухгалтера, або довіреність на право підпису іншою особою). Відсутня атестація робочих місць.

За умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто. Право на пенсійну виплату - 18.04.2027р.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Висновок: не має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного віку.».

Позивач не погоджується із таким обрахунком його страхового стажу, зокрема пільгового.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 18.11.2005 № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (п. 3).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а сформувала наступний правовий висновок: «… особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.».

Так, у період з 06.09.1995 року по 05.04.1997 р. позивач працював в Одеському міжколгоспному цементному заводі, з 12.03.1999 року по 30.06.2001 року в ЗАО Одесацемент ім. М.А.Посмітного, з 01.07.2001 року по 14.02.2008 року ТОВ «Цемент» вантажником цементу, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 .

Окрім того, у трудову книжку внесено записи щодо проведення атестації робочих місць та наявності у позивача права на пільгову пенсію за віком за Списком № 2.

Періоди роботи за Списком № 2 також підтверджуються архівною довідкою від 24.05.2022 року № 957-К-11.1-21, а саме щодо періоду з 06.09.1995 року по 05.04.1997 р.; довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній від 14.05.2003 № 124 щодо періоду 01.07.2001 року по 14.02.2008 року ТОВ «Цемент»; висновком експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильності застосування списків від 30.05.2003 №05/10-389, у якому зазначено, що робоче місце (на момент проведення атестації травень 2002 року), яке займав позивач на ТОВ «Цемент», відповідає Списку № 2; висновком експертизи якості по матеріалам атестації (на момент проведення - липень 2007 рік) робота вантажник цементу, на ТОВ «Цемент», відповідає Списку № 2.

Робота вантажником, зайнятих на вантаженні цементу передбачена Списком № 2, затвердженого Постановою КМУ від 11.03.1994 р. № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» розділ ХVII «Виробництво неметалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів)».

Повна зайнятість позивача (повний робочий день) на вищевказаній роботі з 01.07.2001 року по 14.02.2008 року в ТОВ «Цемент» підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній від 14.05.2003 № 124 щодо періоду 01.07.2001 року по 14.02.2008 року ТОВ «Цемент».

З огляду на наявність відповідних записів у трудовій книжці та інших підтверджуючих пільговий стаж документів, відповідач протиправно не зарахував до пільгового страхового стажу позивача роботу за Списком № 2 за періоди з 06.09.1995 року по 05.04.1997 р. в Одеському міжколгоспному цементному заводі, з 12.03.1999 року по 30.06.2001 року в ЗАО Одесацемент ім. М.А.Посмітного та в ТОВ Цемент з 01.07.2001 року по 14.02.2008 року, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Період роботи з 10.04.1995 року по 13.07.1995 в ЖЕО Ленінського району підтверджується записами у трудовій книжці № 8, 9 із посиланням на накази.

Відмовляючи у зарахуванні цього періоду відповідач посилався на відсутність відтиску печатки підприємства на записі про звільнення з роботи.

Суд зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Подібний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

Враховуючи, що запис про звільнення містить посилання на наказ, а також засвідчений посадовою особою, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача вказаний період роботи.

Згідно із записами у трудовій книжці у період з 01.09.1984 року до 02.11.1985 року позивач навчався в Казатинському ТУ-5, що також підтверджується довідкою №39 від 12.05.1985 року, а також довідкою № 226 від 03.10.2023 року.

Період навчання з 01.09.1984 року по 02.11.1985 року не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки в довідці №39 від 12.05.1985 по батькові - ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 .

Так, дійсно, згідно із довідкою №39 від 12.05.1985 по батькові позивача зазначено як ОСОБА_2 , хоча за паспортом позивач ОСОБА_3 .

Разом із тим, очевидним є факт допущення друкарської помилки при заповненні цієї довідки, що також виключає негативні наслідки для позивача, оскільки він не повинен нести відповідальність за правильність ведення документації у цьому навчальному закладі.

Окрім того, відповідно до п. 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове

державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Тобто, у разі виникнення сумнівів щодо правомірності видачі документів або наявності у них неточностей чи неповної інформації, пенсійний орган наділений повноваженнями щодо здійснення перевірки таких документів та відповідно встановлення необхідної інформації, зокрема щодо трудового стажу осіб, які звертаються із заявами про призначення пенсії.

У цих спірних правовідносинах пенсійним органом не наведено обставин щодо здійснення ним заходів по встановленню інформації щодо періоду навчання.

Окрім того, у період з 02.11.1985 року по 05.12.1987 року позивач проходив військову службу у Радянській армії, що підтверджується записами у трудовій книжці та військовим квитком.

Відсутність сканованої першої сторінки військового квитка в електронній пенсійній справі не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду військової служби до стажу роботи, оскільки позивач надавав до пенсійного органу військовий квиток, неповне його сканування не є відповідальністю позивача.

Відповідно до пунктів в) та д) ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військова служба та навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах зараховуються до стажу роботи.

З огляду на викладене, період навчання та період проходження військової служби підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача.

На переконання суду, саме орган пенсійного фонду України відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо підтвердження періодів трудової діяльності.

Пенсійний орган доказів вчинення дій на виконання ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 суду не надав.

Враховуючи неправильний обрахунок страхового стажу позивача, як загального так і пільгового, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, вимога щодо зобов`язання призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є передчасною, оскільки функцію по обрахунку страхового стажу із урахуванням спірних періодів пенсійний орган не виконав. Враховуючи, що пенсійним органом не була надана оцінка усьому періоду трудової діяльності позивача, суд не може підміняти цей орган і обрахувати страховий стаж, зокрема пільговий, на предмет достатності для призначення пільгової пенсії.

Суд зауважує, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Із урахуванням того, що в Пенсійному фонді України діє екстериторіальний принцип обслуговування громадян, а позивачка подавала заяву про призначення пенсії саме до ГУ ПФУ в Одеській області, то суд зобов`язує саме це Управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 23.10.2023 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України. Часткове задоволення позовних вимог не впливає на суму судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки кількість задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості заявлених, та тих, за які такий збір сплачувався.

Сума судового збору підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, оскільки саме цим управліннями прийнято оскаржуване рішення.

Щодо негайного виконання необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

З аналізу наведеної норми суд робить висновок, що негайно виконуються рішення суду саме про стягнення пенсії, що є вимогою майнового характеру. Однак зобов`язання вчинити дії, в тому числі щодо обчислення страхового стажу, є вимогою немайнового характеру та відповідно, не є тотожною за своїм значенням вимозі про стягнення конкретної суми. Рішення суду у цій справі носить саме зобов`язальний характер, а судом не присуджувалась конкретна сума пенсії, яка підлягає стягненню. Тому відсутні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині вимоги про зобов`язання виплати пенсії у межах стягнення суми за один місяць. Тим більше, що питання призначення пенсії позивачці ще не вирішено.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії № 00 від 27.10.2023 р. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 06.09.1995 року по 05.04.1997 р. в Одеському міжколгоспному цементному заводі, з 12.03.1999 року по 30.06.2001 року в ЗАО Одесацемент ім. М.А.Посмітного та в ТОВ Цемент з 01.07.2001 року по 14.02.2008 року, та до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1984 року по 02.11.1985 року, період проходження військової служби з 02.11.1985 року по 05.12.1987 року, період роботи з 10.04.1995 року по 13.07.1995 року в ЖЕО Ленінського району.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, площа Народна, 4, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов