Справа № 450/6073/23
Суддя: Мельничук І. І.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/6073/23 Провадження № 2-а/450/6/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Русенко Роман Іванович до Львівської митниці Державної Митної Служби України про визнання протиправним та скасування постанови митного органу про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд поновити строк на оскарження постанови в.о. заступника начальника начальника Управління БК та ПМП Львівської митниці Кравченка Тараса Володимировича від 12 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України, з підстав, викладених у мотивувальній частині позовної заяви; визнати протиправним та скасувати Постанову в.о. заступника начальника начальника Управління БК та ПМП Львівської митниці Кравченка Тараса Володимировича від 12 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою в.о. заступника начальника - начальника Управління БК та ПМП Львівської митниці Кравченка Тараса Володимировича від 12.09.2023 року ОСОБА_1 № 1000/20900/23 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості товару, на суму 38 202, 84 (тридцять вісім тисяч двісті дві) грн 84 коп. Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 1000/20900/23, вирішено повернути ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати на зберігання товару на складі митниці в сумі 691, 45 гривень. Копію постанови вирішено надіслати (вручити) ОСОБА_1 . Постанова митного органу від 12.09.2023 року у справі про порушення митних правил № 1000/20900/23 ОСОБА_1 не надходила (не вручалася). 01.11.2023 року рекомендованим поштовим відправленням за адресою його проживання надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 73095962, винесена 20.10.2023 року старшим державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гураля Л. П. Згідно цієї постанови, підставою для відкриття виконавчого провадження є постанова Львівської митниці № 1000/20900/23 від 12.09.2023 року про стягнення штрафу у сумі 38 202, 84 грн. 01.08.2023 року державним інспектором Бойком О.Б. відносно ОСОБА_1 був складений протокол про порушення митних правил № 1000/20900/23, згідно якого його дії по переміщенню через митний кордон України з Республіки Польща в Україну пральної машини кваліфіковано за ч. 2 ст. 471 МК України. Після отримання постанови державного виконавця Терендій І.Н. 07.11.2023 року звернувся до Львівської митниці із заявою про видачу йому оскаржуваної постанови № 1000/20900/23 від 12.09.2023 року та надання для ознайомлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення. З матеріалами справи ознайомився 04.12.2023 року. Того ж дня вручена копія постанови. Вважає дану постанову митного органу незаконною та необгрунтованою. Львівська митниця необ`єктивно та неповно розглянула справу про порушення митних правил; викладених у постанові висновків не відповідають фактичним обставинам справи; накладення стягнення у розмірі, що не відповідає 30 відсоткам від вартості товару; при розгляді справи не враховано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Визначаючи розмір штрафу, що передбачений ч. 2 ст. 471 МК України, митний орган виходив з висновку експерта СЛЕД ДМСУ від 01.09.2023 року № -0734, яким визначено вартість товару у сумі 127 342, 80 гривень. Дана обставина не відповідає дійсним обставинам справи. Згідно фіскального чеку ТОВ «Акрон», Польща від 01.08.2023, пральна машина MIELE WWV980 WPS/1 придбана за 11 426, 95 польських злотих. Згідно фактури «TAX FREE» TOB «Акрон», Польща, вартість цієї пральної машини становить: нетто 9 290, 20 польських злотих, брутто - 11 426, 95 польських злотих. Згідно офіційного курсу Національного банку України, курс польського злотого до української гривні станом на 01.08.2023 року становив 9,1566 грн за 1 польський злотий. Отже, станом на 01.08.2023 року 11 426,95 польських злотих за курсом НБУ становило (11 426, 95 х 9,1566 грн) 104 632,01037 гривень. Штраф у розмірі 30 відсотків вартості товару мав би скласти 31 389,60 грн. (104 632,01037 х 30 /100 становить 31 389,603111). Натомість на ОСОБА_1 постановою митного орану накладено штраф у розмірі 38 202, 84 грн., а не 31 389, 60 грн. Отже, штраф у розмір 38 202, 84 грн, накладений як стягнення, перевищує розмір штрафу, передбачений санкцією ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України (30 відсотків вартості товару). Якщо б ОСОБА_1 був належно повідомлений про день та час розгляду справи митним органом, він би надав відповідні пояснення та долучив докази про реальну вартість пральної машини, і його аргументи, були б взяті до уваги посадовою особою митного органу, яка розглядала протокол про порушення митних правил. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.

19.12.2023 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою від 23.02.2024 року ухвалено вжити заходи забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Русенко Роман Іванович до Львівської митниці Державної Митної Служби України про визнання протиправним та скасування постанови митного органу про притягнення до адміністративної відповідальності шляхом: заборони Львівській митниці Державної митної служби Українки (, вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, тел. , е-mail ) вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію, безоплатну передачу у володіння і користування або переробку, утилізацію чи знищення пральної машини з горизонтальною загрузкою TM MIELE WWV980 WPS/ 1 Passio, у кількості 1 шт, що була вилучена у ОСОБА_1 , згідно протоколу про порушення митних правил № 1000/20900/23 від 01.08.2023 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, свого представника в судове засідання не направив, відзиву на адміністративний позов, заперечень та доказів на заперечення позовних вимог суду не надав, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі доказів, що знаходяться у справі, відповідно до вимог ч. 3 ст. 205 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Судом встановлено, що постановою в.о. заступника начальника начальника Управління БК та ПМП Львівської митниці Кравченка Тараса Володимировича у справі про порушення митних правил №1000/20900/23 від 12.09.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 38 202, 84 грн.

Оцінюючи доводи сторін та наявні у матеріалах справи доказів, суд враховує наступне.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови № 1000/20900/23 від 12.09.2023 року, 01.08.2023 року близько 19:34 год., в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці, в напрямку «в`їзд в Україну», смугою руху «зелений коридор», в`їхав автомобіль марки «Mercedes» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 . Обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю - «зелений коридор», гр. ОСОБА_1 , своїми діями заявив про відсутність будь- яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. Під час виконання митних формальностей та митного контролю, було виявлено товар, вартістю більше ніж 500 Євро та вагою більше ніж 50 кг., який відповідно до ст. 374 Митного кодексу України (далі - МК України) перевищував неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: «Пральна машина з горизонтальним завантаженням ТМ «MIELE» модель WWV980WPS Passion», вагою 101 кг. Вказаний товар переміщувалося без приховування в багажному відділенні автомобіля. Товари, що не перевищували неоподатковану норму були пропущені на митну територію У країни.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України

Виходячи з наведених вище доводів та положень чинного законодавства, підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог або дослідження обставин які виходять за межі заявленого предмету позову суд не вбачає.

Фактично даний спір стосується того, що позивач оспорює правомірність визначеного розміру накладеного на нього стягнення, наводячи зазначені вище мотиви.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розгляд протоколів про порушення митних правил та прийняття компетентними органами за ними рішень мають повністю підкорюватись вимогам законності. Такий висновок випливає з проголошеної у ст.8 Конституції України дії принципу верховенства права, до змісту якого входить обов`язок органів публічної влади діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Ці органи не повинні діяти свавільно.

У частині першій ст. 466 МК України зазначено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст.486 МК України).

Відповідно до ст. 489 цього Кодексу, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється Митним кодексом України.

Частиною 2 статті 471 МКУ встановлено відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами. Вчинення даного правопорушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, визначаючи розмір стягнення, виходив із вартості товарів визначених висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 01.09.2023 № -0734 з використанням товарознавчих методів експертизи, згідно якого було встановлено загальну вартість товару, а саме пральної машини з горизонтальним завантаженням ТМ «MIELE» модель WWV980WPS Passion», вагою 101 кг., у сумі 127 342, 80 грн.

Отже, розмір штрафу визначено виходячи із частки 30 відсотків від 127 342, 80 грн.

Оцінюючи доводи учасників процесу щодо вартості товарів визначеної митним органом, суд виходить з наступного.

Нормами ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.

Згідно ч.ч.2,3 ст. 357Митного кодексу України, дослідження (аналізи, експертизи)проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ(організацій),призначених митним органом.

Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Призначення дослідження (аналізу, експертизи) в інших установах (організаціях) допускається лише у разі неможливості проведення дослідження (аналізу, експертизи) спеціалізованим органом з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленим підрозділом або за заявою декларанта чи уповноваженої ним особи для підтвердження чи спростування результатів проведеного дослідження (аналізу, експертизи).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.515 Митного кодексу України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Як наведено вище, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 495 МКУ, посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 255 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення можуть складати також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування і представники органів самоорганізації населення.

Положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є втіленням спеціально-дозвільного (імперативного) типу правового регулювання згідно з яким «Заборонено все, що прямо не вказано у законі».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2ст. 77 КАС України).

Суд підкреслює, що він не ставить під сумнів повноваження митного органу на проведення і призначення відповідного дослідження. У даному випадку предметом дослідження є саме об`єктивність відповідного висновку.

Разом з тим, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження та не спростовані наступні обставини, а також доводи сторони позивача.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 515 МКУ, висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди. У разі неналежної якості або повноти висновку експерта може бути призначена повторна експертиза, проведення якої доручається іншому експерту (експертам).

Відповідно до ч.ч.3-6 ст.517 МКУ, у разі потреби взяття проб та зразків може проводитися також в осіб, не зазначених у частині першій цієї статті, свідчення та участь яких у вивченні та оцінці обставин порушення митних правил можуть мати істотне значення для провадження і розгляду справи. Посадова особа митного органу, у провадженні або на розгляді якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову про взяття проб та зразків. До взяття проб та зразків у разі потреби може залучатися експерт. Про взяття проб та зразків складається протокол.

Водночас, суд не може залишити поза увагою наступні обставини, які безпосередньо впливають на об`єктивність висновку експерта.

В ході судового розгляду позивач надав суду докази на підтвердження того, що товар придбано у м. Ярослав, Республіка Польща 01.08.2023.

Згідно фіскального чеку ТОВ «Акрон» № 000004385, Польща від 01.08.2023, пральна машина MIELE WWV980 WPS/1 придбана за 11 426, 95 польських злотих. Згідно фактури «TAX FREE» TOB «Акрон», Польща, вартість цієї пральної машини становить: нетто 9 290, 20 польських злотих, брутто - 11 426, 95 польських злотих.

Згідно офіційного курсу Національного банку України, курс польського злотого до української гривні станом на 01.08.2023 року становив 9,1566 грн за 1 польський злотий. Отже, станом на 01.08.2023 року 11 426,95 польських злотих за курсом НБУ становило (11 426, 95 х 9,1566 грн) 104 632,01037 гривень.

У свою чергу, відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, не спростовано доводи позивача, та не додано докази про недопустимість та неналежність зазначеного фіскального чеку.

Згідно ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Долучений позивачем фіскальний чек безпосередньо стосується обставини придбання позивачем пральної машини MIELE WWV980 WPS/1, тобто містить інформацію щодо предмета доказування. Також, фіскальний чек містить інформацію про магазин у якому придбано виявлені митним органом товар, відомості про продавця, вказівку на марку придбаного товару, його найменування, ціну та артикул.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що долучений позивачем фіскальний чек, виданий касовим апаратом у польському магазині, розташованому у м. Ярослав, не може бути належним та допустимим доказом вартості вилученого товару.

Наведене свідчить про те, що фактична вартість товару на момент його ввезення на митну територію України становила 11 426, 95 польських злотих.

Отже, з огляду на положення ч. 1 ст. 374 МК України, вартість незадекларованого товару на момент його ввезення становила 11 426, 95 польських злотих, що еквівалентно 104 632,01037 гривень станом на 01.08.2023 року.

Таким чином, до позивача слід було застосувати стягнення у виді штрафу у розмірі 31 389, 60 грн.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують кожному право на звернення до суду.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Наведене твердження відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 337/3389/16-а.

Оскаржувана постанова безпосередньо стосується позивача та покладає на нього обов`язок сплатити штраф, а відтак має безпосереднє відношення до реалізації його прав та інтересів.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У постанові від 12.05.2020 у справі №490/236/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив наступне. Процедура оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Тобто, у даному випадку, норми КУпАП і КАС України застосовуються субсидіарно. Зокрема, частиною другою статті 162 КАС України передбачено можливість прийняття судом іншої, ніж визначено у пунктах 1-8 цієї ж частини статті, постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як наведене вище, суд у даній справі враховує наступні положення законодавства.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2ст. 77 КАС України).

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем у позовній заяві обставин.

Натомість відповідач в судове засідання не з`явився, жодних доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови суду не надав. Дані обставини не були спростовані відповідачем письмовим відзивом, тобто суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення. Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові в справі про порушення митних правил, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 157 КАС, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, з огляду на задоволення позову, суд не вбачає необхідності на даному етапі провадження вирішувати питання скасування заходів забезпечення позову. Натомість, суд роз`яснює сторонам право ініціювати вирішення даного питання у будь-який момент після оголошення даного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України ,при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 073, 60 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 908, 40 грн. гривень підлягає стягненню з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.241-246,286 КАС України, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Русенко Роман Іванович до Львівської митниці Державної Митної Служби України про визнання протиправним та скасування постанови митного органу про притягнення до адміністративної відповідальності, - задоволити.

Скасувати постанову в.о. заступника начальника начальника Управління БК та ПМП Львівської митниці Кравченка Тараса Володимировича № 1000/20900/23 від 12 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України.

Провадження в справі за протоколом про порушення митних правил №1000/20900/23 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці Державної Митної Служби України (код , м. Львів, вул. Костюшка, 1)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 982, 00 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят дві гривні 00 копійок) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 04.03.2024 року.

СуддяІ. І. Мельничук