Справа № 420/22148/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22148/23

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,

рішення суду першої інстанції

прийнято 16.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційними скаргами ОСОБА_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ), про:

- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати їй - ОСОБА_1 , за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_2 за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року нарахувати та виплатити їй - ОСОБА_1 , грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, з урахуванням виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати їй - ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити їй - ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

В обґрунтування позову позивачка вказувала, що проходила військову службу за контрактом та з 03.10.2020 року наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 365-ОС від 02.10.2020 року її звільнено зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту і знято з усіх видів забезпечення. При цьому, за період проходження служби з 30.01.2020р. по 03.10.2020р. відповідачем не в повному обсязі нараховувалось її грошове забезпечення, внаслідок невірного обрахунку складових грошового забезпечення через застосування такої величини як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р., в той час як мав би бути застосований розмір прожиткового мінімуму встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року (зокрема у спірному періоді станом на 01.01.2020). також, як вказувала позивачка, відповідачем у неналежному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація її грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018р., через незастосування в якості «базового місяця» - січня 2008р., який підлягав застосуванню.

Відповідач проти позову заперечував вказуючи на відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації, а також відсутністю підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивачки за спірні періоди, оскільки відповідач при нарахуванні таких ОСОБА_1 під час проходження нею військової служби, діяв відповідно до приписів чинного законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не в повному обсязі за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військовою частиною НОМЕР_2 та позивачкою ОСОБА_1 подано на зазначене судове рішення апеляційні скарги, у яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржники просять скасувати рішення суду першої інстанції кожен у відповідній частині, з ухваленням у цих частинах нового рішення.

Так, за доводами скаржниці ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції стосовно відмови у частині її позовних вимог які стосуються перерахунку грошового забезпечення з 01.02.2020р. по 03.10.2020р. є необґрунтованим та у цій частині її вимоги підлягають задоволенню з огляду на те, що з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 постанови КМ України №103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 Постанови №704 в первісній редакції, що передбачала визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму встановленого саме на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Вказане, на думку скаржниці, свідчить про безумовний обов`язок відповідача з 30.01.2020р. і до дати звільнення ОСОБА_1 зі служби при визначенні розміру її грошового забезпечення застосовувати як першооснову прожитковий мінімуму, встановлений законодавством для працездатних осіб станом на 01 січня 2020р., а не на 01.01.2018р., чого не відбулось ні автоматично, ні за зверненням позивачки до відповідача. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголосила, що жодним чином не може бути виправдане застосування суб`єктом владних повноважень правової норми, яка визнана протиправною. Окремо, скаржниця зауважила, що її право на отримання грошового забезпечення у належному розмірі у визначеному законодавством порядку не може бути пов`язане з будь-якими її зверненнями та жодним чином не може мати заявного характеру. Постанова №704 не містить жодних положень щодо того, що право на отримання грошового забезпечення у порядку, визначеному нею, припиняється з моменту зміни редакції окремих її положень, і ці положення мають зворотну силу. Відсутні такі положенні і у будь-якому іншому нормативно-правовому акті.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, відповідач у справі вказує на хибність висновків суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 стосовно індексації її грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018р. із застосуванням в якості «базового місяця» - січня 2008р., у зв`язку із чим апелянт вважає наявними підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. За твердженнями військової частини НОМЕР_2 , положення Порядку №1078, до набрання чинності Постановою КМ України №103 визначали, що для встановлення базового місяця для обрахунку індексації грошового забезпечення враховувались будь-які зміни в бік підвищення за рахунок постійних його складових, як наприклад зміна окладу за військовим званням чи надбавки за вислугу років, а не тільки збільшення посадового окладу. В той же час в зазначених вимогах законодавства робиться посилання на зміну посадового окладу конкретного працівника у зв`язку із змінами під час виконання обов`язків, а не зміну посадового окладу тільки відповідно до рішень Уряду, як про це зазначає представник позивача. З урахуванням вимог чинного законодавства на кожному періоді служби законодавства з питань порядку наразхування індексації грошового забезпечення, стає відомо, що ОСОБА_2 згідно наявних особових карток які стосувались саме проходження служби позивачем, в період з 2015 ркоу по 20118 рік змінювався розмір грошового забезпечення за разунок основних його складових, який впливав безпосередньо на встановлення базових місяців для обрахунку індексації грошового забезпечення, а саме: базовими місяцями були травень 2015 року у зв`язку з надбавкою за окладом відповідно до військового звання та березень 2018 року у зв`язку з підвищенням посадового окладу.

Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якій вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів апелянта просить у задоволенні апеляційної скарги військової частини НОМЕР_2 відмовити, та залишити судове рішення в частині якою задоволенні позовні вимоги без змін, мотивуючи тим, що доводи апеляційної скарги відповідача у справі не спростовують у цій частині жодного висновку суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, в той час як апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу за контрактом та з 03.10.2020 року наказом НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №365-ОС від 02.10.2020 року її - старшого прапорщика, старшого техніка відділення криптографічного запису інформації центру зв`язку та інформаційних систем, звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу загону і знято з усіх видів забезпечення (а.с.17).

Позивачку у відповідь на її звернення від 09.08.2023 року повідомлено, що у період служби перед звільненням грошове забезпечення їй призначалось виходячи з посадового окладу, визначеного, зокрема, за приписами постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт (а.с.16).

Представнику позивачці адвокату К.Бориченко надана відповідь на адвокатський запит від 28.06.2023 року щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2015 року по день звільнення, а саме застосування базових місяців для розрахунку індексації травень 2015 та березень 2018 року.

Момент набрання чинності Постанови №704 (01.03.2018) п.4 цього нормативно-правового акту було викладено в редакції п.6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова № 103), а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 Постанови №704 не вносилися. Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року». Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови - задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Вважаючи порушеними свої права, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому її належить нараховувати й виплачувати в обов`язковому порядку.

При цьому, зазначивши, що оскільки останнє підвищення окладу за посадою позивача у межах спірного періоду відбулось у січні 2008 року, суд першої інстанції виснував, що відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

При цьому, в частині вимог позивачки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання в/ч НОМЕР_2 за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року нарахувати та виплатити їй грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, з урахуванням виплачених сум, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення виходячи з того, що не зважаючи на наявність рішення суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 положення норми в редакції Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року фактично не змінювались до внесення змін постановою КМУ №481 від 12.05.2023 року (вказана безпосередньо сума 1762грн, виходячи з якої визначається оклад).

Також, суд першої інстанції вказав, що оскільки постанова №103 стосувалась перерахунку пенсій, діючим військовослужбовцям продовжувався визначатися оклад шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14, як це було визначено п.4 постанови КМУ. Вказана норма, як зауважив суд першої інстанції, не змінювалась постановою КМУ після скасування судом п.6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року, а тому для відповідача як суб`єкта владних повноважень вказана норма була діючою.

Окрім того, суд першої інстанції врахував, що позивачка не реалізувала своє право після звільнення в жовтні 2020 року, а звернулась до відповідача лише у серпні 2023 року. На даний час набула чинності змінена норма КЗпПУ (ст.233 КЗпПУ) щодо строків звернення до суду тобто процесуальне право, а також змінений №481 від 12.05.2023 року п.4 постанови №704 щодо розрахунку посадових окладів військовослужбовців виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Саме з цього розміру визначений оклад позивачці при її звільненні.

Отже, визначати іншій розмір на час звернення позивачки у відповідача не було правових підстав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції з урахуванням доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ст.43 Конституції України, кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1282-XII, у редакції чинній на час спірних правовідносин) та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (надалі Порядок № 1078).

Як встановлено ст.2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ч.1 ст.4, ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі «Порядок №1078»).

Згідно з п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (застосовується з 1 січня 2016 року, до 01.01.2016 - 101) відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

До об`єктів індексації, у розумінні п.2 Порядку № 1078 віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відтак, індексація грошового забезпечення, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх роботодавців.

Водночас, як доцільно зауважив суд першої інстанції, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

За усталеною судовою практикою (зокрема Верховного Суду) застосування законодавства у правовідносинах щодо виплати індексації грошового забезпечення, обмежене фінансування не впливає на право військовослужбовця отримати індексацію грошового забезпечення.

Що стосується застосування в якості базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивача за спірний період, судова колегія виходить з наступного.

Виходячи з приписів п. 5 Порядку № 1078, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців є місяць у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів). Вказане також зазначає і апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи, а початком відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.

Нарахування ж індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з п.10-2 Порядку №1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

За вказаного, оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача у справі, судова колегія наголошує, що саме місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 19.05.2022 справа № 200/3859/21 та від 23.03.2023 справа № 400/3826/21.

Так, суд першої інстанції вірно врахував, що 01 січня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", якою були встановлені підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені додатком №1 до цієї Постанови. Вказана постанова втратила чинність 01 березня 2018 року.

01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів. Згідно з вказаною Постановою відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців.

З січня 2008 року по лютий 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався не підвищувався, а іншого апелянтом не доведено.

З огляду на викладене вище, для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, тому для цілей вирішення спору у даній справі, базовим місяцем нарахування індексації за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р.- є січень 2008 року.

Колегія суддів ще раз звертає увагу скаржника, що визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року, - місяці, у якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07 листопада 2007 року та не змінювалось до набрання чинності (а саме до 01.03.2018р.) постановою КМ України №704 від 30.08.2017р.

Позиція суду щодо необхідності застосування січня 2008 року як базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення осіб, які проходять військову службу, узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20, від 20 квітня 2022 року у справі № 420/3593/20, від 12 травня 2022 року у справі № 200/7006/21, 23.08.2022 року по справі № 420/11641/21, від 23.03.2023р. у справі №400/3826/21.

Наведене свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням «базового місяця» для індексації - січень 2008 року.

Посилання апелянта на необхідність застосування в якості базового місяця зокрема травня 2015р. у зв`язку із надбавкою за окладом до військового звання спростовуються вищевикладеним.

У цьому контексті, судова колегія також вважає за доцільне звернути увагу на правові висновки Верховного Суду наведені у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 згідно яких для проведення подальшої індексації грошового забезпечення відповідачу з 1 грудня 2015 року належало переглянути «базовий місяць», визначений за старими правилами, змінивши його на «місяць підвищення доходу», тобто на місяць останнього підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, займаною позивачем.

Як вже неодноразово зазначалось вище, дотепер посадові оклади військовослужбовців визначалися постановами Кабінету Міністрів України. У період спірних правовідносин (2016-2018 роки) таких постанов було дві, та на час виникнення спірних правовідносин схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Указана постанова була чинною з 1 січня 2008 року до 28 лютого 2018 року.

Відтак, від січня 2008 року посадовий оклад позивача не змінювався. У період плину спірних правовідносин, він змінився лише 1 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців з 01.03.2018.

Інші доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_3 є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи у оскаржуваній відповідачем частині судового рішення.

Оцінюючи доводи позивачки у справі з приводу необґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмолено, апеляційний суд висновується наступним чином.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 Постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою п. 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24 лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 було визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.

Судова колегія наголошує на неможливості виконання положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, що передбачені законом.

Отже, починаючи з 29 січня 2020 року відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у попередній редакції, з огляду на що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Втім відповідач для визначення розрахункової величини розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення позивача надалі, в тому числі у спірний період визначений позивачкою у позові з 30.01.2020 по 03.10.2020р., продовжував застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 відповідно до п. 4 Постанови № 704 в редакції п. 6 постанови № 103 для обчислення грошового забезпечення позивачки.

Побідні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 на підставі аналізу, у тому числі, норм Закону № 2262-XII та Постанови № 704, дійшов висновку про те, що з 01.01.2020 положення п. 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Встановлене положеннями п. 3 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічні правові висновки застосовані Верховним Судом також у постанові 06.11.2023 у справі № 300/1947/22, при розгляді якої суд не знайшов підстав для відступу від висновків, викладених у справі № 440/6017/21.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законодавець делегував Уряду повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Отже, з 29.01.2020 відповідачем при визначенні грошового забезпечення позивача, протиправно не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року як розрахункової величини та виплачено його у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством.

За вказаного, колегія суддів приходить висновку, що у позивачки, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникло право на отримання грошового забезпечення з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування п. 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

При цьому, мінімальна заробітна не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів.

Враховуючи, що розрахункову величину змінено з 29 січня 2020 року, для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням позивача у спірному періоді належало використовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а саме - на 01 січня 2020 року.

Натомість відповідачем при обчисленні розміру грошового забезпечення позивача було застосовано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, що не відповідає вимогам законодавства.

Однак, на вказані обставини суд першої інстанції не звернув належної уваги, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення в частині вимог позивачки, у задоволенні яких суд відмовив.

Апеляційний суд вважає неґрунтовними посилання суду першої інстанції на те, що станом на час звернення позивачки до відповідача з приводу перерахунку її грошового забезпечення, яке військовою частиною за спірний період виплачувалось не у повному обсязі, набула чинності змінена норма ЗКпП України (ст. 233) щодо строків звернення до суду та змінений постановою КМ України №481 від 12.05.2023р. п.4 постанови №704 щодо розрахунку посадових окладів військовослужбовців виходячи з розміру 1762грн., оскільки спірним у цій справі є питання виплати у неналежному розмірі грошового забезпечення військовослужбовця у 2020 році, в той час як приписи Постанови №704 у редакції постанови КМ України №481 від 12.05.2023 діють на правовідносини які виникли після набрання чинності такої постановою, та не розповсюджуються на спірні у даній справі правовідносини, які виникли раніше аніж був прийнятий цей нормативний акт.

Стосовно посилання суду першої інстанції на положення ст. 233 КЗпП України, колегія суддів відзначає, що дійсно спеціальною нормою щодо строків звернення до суду у спорах про стягнення сум грошового забезпечення є стаття 233 КЗпП України, та нею встановлено тримісячний строк позовної давності у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні, який починає свій перебіг з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У відповідності до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Водночас, зміни до КЗпП України в частині строку позовної давності внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022 року.

До цього часу, ст. 233 КЗпП України не передбачала строкових обмежень щодо позовів з приводу сум недоотриманих працівником коштів при звільненні, за час роботи.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, перебіг строку позовної давності мав розпочатися з дати набрання чинності цим законом, а саме з 19.07.2022.

Між тим, в контексті викладеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 року Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України відмінено карантин, який було запроваджено ще з 19.12.2020р.

Таким чином, строки, визначені статтею 233 КЗпП України, підлягають застосуванню з 01.07.2023 року.

При цьому, як було вже указано вище, такий строк складає 3 місяці, тобто закінчувався 02.10.2023р.

Відповідно до вказаного, судова колегія відзначає, що з даним позовом ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду у серпні 2023 року, тобто з дотриманням встановленого строку.

Підсумовуючи наведене, враховуючи викладене вище законодавче регулювання спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивачки в оскаржуваній частині, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати їй - ОСОБА_1 , за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 із зобов`язанням військову частину НОМЕР_2 здійснити за указаний спірний період відповідний перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачки у належному розмірі, у відповідності до вимог законодавства.

При цьому розмір мінімальної плати не застосовується, відтак у цій частині вимоги позивача є необгрунтованими.

Водночас, колегія суддів вказує на застереження про врахування відповідачем вже виплачених сум грошового забезпечення, що унеможливить повторне нарахування та виплати таких позивачу.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, внаслідок чого вбачаються підстави для скасування рішення суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні частини позовних вимог позивачки з прийняттям нового рішення в указаній частині.

В іншій частині, а саме стосовно вимог, які стосуються індексації грошового забезпечення, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим с. 242 КАС України вимогам, прийняте обґрунтовано, внаслідок чого підстав для скасування в цій частині рішення суду не має. Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року скасувати в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність 26 загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (2020р.) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (2020р.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, з урахуванням вже виплачених сум.

У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян