Справа № 692/1290/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 р.Справа № 692/1290/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 30.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Гришко О.Я., вул. Леніна, 74, смт. Оржиця, Оржицький, Полтавська, 37700, по справі №692/1290/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Черкаській області

про скасування постанови про адміністративне правопорушення ЕАТ 8205807 від 25.11.2023,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив скасувати постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8205807 від 25.11.2023.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 30.01.2024 адміністративний позов задоволено.

Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАТ 8205807 від 25.11.2023 - скасовано.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 30.01.2024 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії серії ЕАТ №8205807 від 25.11.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП є законною, а належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, а саме записи технічних приладів та засобів, на підставі яких інспектором зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Позивач подав до суду клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності та без фіксації судового засідання.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що інспектором Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області 25.11.2023 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕАТ №8205807 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за скоєння адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В постанові зазначено, що 25.11.2023 об 11 год. 25 хв. у м. Золотоноша по вул. Новоселівська, 2А ОСОБА_1 автомобілем марки Мерседес-бенс S 600, держномер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.п. 8.4 ПДР України.

Позивач вважаючи спірну постанову незаконною, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивачем було вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року 1306.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із пунктом 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Пунктом 3.34 розділу 33 ПДР України до заборонних знаків віднесено знак 3.34 «Зупинку заборонено». Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Зона дії знаків може бути зменшена: для знаків 3.34-3.37 - табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці їх зони дії дублюючих знаків 3.34-3.37 з табличкою 7.2.3.

Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4, знак 3.35 - з розміткою 1.10.1, 1.10.2, при цьому зона їх дії визначається за протяжністю лінії розмітки.

Відповідно до пункту 8.5 ПДР України, дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Вертикальна розмітка у вигляді смуг білого і чорного, червоного і білого та жовтого і червоного кольору на дорожніх спорудах та елементах обладнання доріг призначена для зорового орієнтування.

Дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Як вбачається зі змісту пункту 1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10.1-1.10.3, 1.17.1-1.17.3, 1.23, 1.25, а також лінії тимчасової розмітки.

Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.4 (жовтого кольору) - позначає місця, де заборонено зупинку транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру.

З аналізу наведених норм слідує, що законодавцем встановлено декілька можливих варіантів обмеження зони дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», зокрема, у разі:

- від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту,

- встановленням таблички 7.2.2 на початку зони дії та таблички 7.2.3 у кінці їх зони дії,

- застосування разом з розміткою 1.4, при цьому зона дії такого знаку визначається за протяжністю лінії розмітки.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судовим розглядом встановлено, що 25.11.2023 об 11 год. 25 хв. у м. Золотоноша по вул. Новоселівська, 2А ОСОБА_1 автомобілем марки Мерседес-бенс S 600, держномер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.п. 8.4 ПДР України.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на обставини щодо неврахування судом першої інстанції відзиву на позов, який на думку відповідача, подано завчасно до судового засідання.

Так, ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 15.01.2024 по справі 692/1290/23 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8205807 від 25.11.2023, призначено судове засідання на 10 год. 30 хв. на 22.01.2024 та запропоновано відповідачу у семиденний строк з дня отримання копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Зазначена ухвала надійшла до ГУНП в Черкаській області за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" 15.01.2024, однак з ухвалою про відкриття провадження, в порушення ч. 2 ст. 174 КАС України, судом не було надіслано відеозапис, який є додатком до адміністративного позову ОСОБА_1 , що не дало змогу відповідачу належним чином підготувати та надати відзив в зазначений в ухвалі строк.

У зв`язку з відсутністю додатків позовної заяви ОСОБА_1 , представником відповідача за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" 19.01.2024 за вих. N 74/26/02-2024 подано клопотання в якому представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області просив надіслати до ГУНП в Черкаської області відеозапис, який є додатком до адміністративного позову ОСОБА_1 , продовжити відповідачу строк для подачі відзиву та відкласти судове засідання призначене на 22.01.2024.

23.01.2024 в особистий кабінет ГУНП в Черкаській області в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі "Електронний суд" надійшла повістка по справі 692/1290/23 про виклик представника ГУНП в Черкаській області, в Оржицький районний суд Полтавської області на 10.00 год. 30.01.2024.

24.01.2024 до Головного управляння Національної поліції в Черкаській області надійшло поштове відправлення Укрпошти №990, яке судом відправлено 16.01.2024 та в якому містилась ухвала Оржицького районного суду Полтавської області від 15.01.2024 по справі 692/1290/23 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , уточнена позовна заява від 15.12.2023 з усіма додатками, в тому числі і відеозаписом та повістка про виклик на 10.30 год. 22.01.2024.

25.01.2024 представником Головного управління Національної поліції в Черкаській області подано відзив на позовну заяву по справі 692/1290/23 за вих. № 94/26/02-2024 та клопотання про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції за вих. № 33/26/02-2024. У зв`язку з великим об`ємом відеофайлів, які є додатком до відзиву, додати відзив за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд" було неможливим, тому зазначений відзив з додатками а також клопотання про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції направлено 25.01.2024 до Оржицького районного суду Полтавської поштою.

Колегія суддів звертає увагу, що враховуючи факт подання відповідачем відзиву на адміністративний позов засобами поштового зв`язку 25.01.2024, що підтверджується відбитком на поштовому конверті та трекінгом поштового відправлення (а.с.85), а надійшов відзив до Оржицького районного суду Полтавської області 01.02.2024, тобто вже після розгляду справи по суті 30.01.2024, отже доводи відповідача та додатки до відзиву повинні бути враховані в ході розгляду справи.

Так, разом з відзивом на адміністративний позов, на підтвердження правомірності обставин винесення спірної постанови, відповідачем надано копію оскаржуваної постанови, копію рапорту адресованого на ім`я т.в.о. начальника Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в черкаській області Віталію Половому з проханням надання подальших вказівок, копію пояснення позивача, 2 роздруківки фото та оптичний диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до п.п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Судом апеляційної інстанції було оглянуто надані відповідачем відеозаписи адміністративного правопорушення на диску, що доданий до відзиву на позов (а.с. 84).

Колегія суддів зазначає, що ракурс зйомки нагрудною відеокамерою поліцейського, розміщеної на форменому одязі поліцейського, охоплював фактично саму процедуру розгляду справи по суті, розташування автомобіля марки Мерседес-бенс S 600, держномер НОМЕР_1 в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» зазначеними відеозаписами не зафіксовано.

Водночас, судова колегія зауважує, що долученими до матеріалів справи відеозаписами взагалі не підтверджується наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки відеозаписами не зафіксовано факт керування та здійснення зупинки в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» позивачем транспортним засобом марки Мерседес-бенс S 600, держномер НОМЕР_1 .

Однак, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 автомобілем марки Мерседес-бенс S 600, держномер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.п. 8.4 ПДР України.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, Верховний Суд в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

З огляду на викладене, момент руху та здійснення зупинки в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» транспортного засобу позивача відповідачем не зафіксовано, що виключає можливість встановити наявність правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стосовно інших доказів наданих відповідачем разом з відзивом на адміністративний позов, судова колегія зазначає, що такі докази не можуть бути визнані належними в розумінні ст. 73 КАС України, оскільки відомості щодо них, у супереч вимогам ст. 283 КУпАП не відображені у спірній постанові.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8205807 від 25.11.2023 є неправомірною та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивачем було вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 30.01.2024 по справі №692/1290/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич