Справа № 480/7510/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2024 року Справа № 480/7510/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7510/23 за позовом Приватного виробничого підприємства "Вибір" до Львівської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Приватне виробниче підприємство "Вибір" звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Львівської митниці, в якій просить:
1. Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900483/1 від 13.06.2023 р.
2. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2023/002026 від 13.06.2023 р.
Свої вимоги мотивує тим, що подані підприємством до митного оформлення документи для підтвердження митної вартості товару за своїм змістом не суперечать один одному, в повному обсязі свідчать про вагу та ціну товару, про проведення оплати за товар у розмірах, визначених укладеним контрактом, про складові заявленої позивачем митної вартості товару, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.
Відповідач при направленні запиту на подання додаткових документів не зазначив жодних підстав для такого запиту, не вказав на наявність виправлень, підробок, розбіжностей та відсутності всіх відомостей у наданих документах та не визначив, які саме документи необхідні для підтвердження правильності чи помилковості задекларованої митної вартості товарів, натомість, перелічив повний перелік документів, передбачений ст. 53 МК України, чим порушив вимоги та свої обов`язки, визначені МК України.
Судом відкрито провадження у цій справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Від представника відповідача надійшов відзив на позов (а.с.45-50), в якому зазначено, що позивачем не було надано митному органу документів про оплату товару, хоча згідно п. 4 ч. 2 ст. 53 МКУ подання таких є обов`язковим. Також в наданому позивачем інвойсі від 09.06.2023 № КСР0780826 вказаний номер замовлення 766907, яке не було надане до митного оформлення; у гр.16 гр.23 CMR № б/н від 09.06.2023 наявні штампи перевізника DVM-Trans, проте рахунок на транспортні послуги виписаний ТзОВ «Шанс-Транс», документи, що визначають договірні відносини з DVM-Trans відсутні. Відтак витрати на транспортування, що є складовою митної вартості товарів також не були підтверджені позивачем.
Таким чином, Львівською митницею було встановлено, шо документи, подані на підтвердження заявленої митної вартості товарів не містять всіх відомостей, шо підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не містять відомостей щодо ціни, шо була фактично сплачена за ці товари. У зв`язку із наведеним відповідач вважає, що у нього було наявне право для витребування додаткових документів згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.
На вимогу декларантом була надіслана: комерційна пропозиція, прайс-лист, платіжний документ.
Разом щ тим, відповідач зазначає, шо сума оплати в платіжному документі від 07.06.2023 б/н не відповідає сумі, яка мала бути сплачена по Специфікації, а рахунок-фактуру № КGP0780826 від 09.06.2023 не можливо ідентифікувати ані з платіжним документом, ані з Специфікацією.
Представником позивача подана відповідь на відзив (а.с.83 - 85), згідно з якою ПВП «Вибір» під час митного оформлення надало вичерпну документально підтверджену інформацію щодо складових митної вартості товару в тому числі і витрати на транспортування. Також позивач зазначає, що платіж за платіжним документом, що наданий митному органу, був виконаний на суму 25 960 Євро, що відповідає вартості товару, вказаній в Інвойсі № КGР0780826 від 09.06.2023, експортній митній декларації країни відправлення від 09.06.2023р., вартості товару відповідно до його ваги, виходячи з ціни, встановленій Специфікацією № 30 від 30.05.2023р.
Представник відповідача не скористався своїм правом щодо надання заперечення на відповідь на відзив.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах FСА - Литва, м. Алітус, вул. Прамонес, 25 (склад продавця) відповідно до Інкотермс-2010 (п.3 Специфікації).
07 червня 2023 року позивач здійснив оплату за товар згідно Специфікації № 30 від 30.05.2023р. у сумі 25 960,00 Євро, що підтверджується відповідним банківським платіжним документом.
12 червня 2023 року відповідач направив декларанту запит (повідомлення) митного органу на подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ.
Позивач у відповідь на зазначений запит направив відповідачу нижченаведені документи, а також повідомив, що всі інші документи були надані разом з декларацією: банківський платіжний документ, що підтверджує оплату за товар від 07.06.2023р.; прайс-лист; комерційна пропозиція.
Після опрацювання повного пакету документів митницею 13 червня 2023 року було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2023/900483/1, відповідно до якого відповідачем застосовано другорядний метод визначення митної вартості, а саме метод 2б (ст. 60 МКУ) - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України (далі - Митний кодекс, МК України) митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч. 5 ст. 54 Митного кодексу).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч. 6 ст. 54 Митного кодексу).
Згідно зі статтею 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). Водночас, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з цим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
У цій справі судом встановлено, що підставою для надсилання позивачу вимоги про надання додаткових документів стало те, що за результатами перевірки встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містили розбіжності.
Як наголошує у відзиві представник відповідача та підтверджується матеріалами справи, позивачем під час митного оформлення товару не було подано документів про оплату такого товару, хоча згідно п. 4 ч. 2 ст. 53 МКУ подання таких є обов`язковим. Внаслідок чого у митного органу виник обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості та відповідно право на витребування додаткових документів у декларанта.
Таким чином, дослідивши всі встановлені митним органом розбіжності у документах наданих позивачем для митного оформлення товару, суд вважає, що у відповідача були наявні підстави для витребування додаткових документів у декларанта.
Разом з тим, декларантом на вимогу митного органу додатково надіслано наступні документи: банківський платіжний документ, прайс-лист, комерційна пропозиція. Інших документів не надсилалось.
У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом зазначено, що «За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:
- в інвойсі від 09.06.2023 №KGP0780826 вказаний номер замовлення 766907, яке не було надане до митного оформлення;
- у гр.16 гр.23 CMR № б/н від 09.06.2023 наявні штампи перевізника DVM-Trans, проте рахунок на транспортні послуги виписаний ТзОВ «Шанс-Транс». Документи, що визначають договірні відносини з DVM-Trans відсутні.
Оцінивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що декларантом під час митного оформлення та на вимогу митного органу були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару за основним методом.
Щодо умов оплати відповідно до Специфікації № 30 від 30.05.2023р. та фактично сплаченої за товар суми, судом встановлено наступне.
Відповідно до п. 4 Специфікації № 30 від 30.05.2023р. Продавець поставляє Товар, вказаний у цій Специфікації у строк до 30 червня 2023 року.
В свою чергу, АТ «Кауно Грудай» (Литва) 09 червня 2023 року здійснив на адресу Позивача відвантаження товару саме на суму 25 960,00 Євро, яка була фактично сплачена, обсяг поставки становив 22 МТ, що також зазначено в ЕМД. За ціною, встановленою у Специфікації на рівні 1 180,00 Євро за 1 тону, загальна вартість такої партії становить 25 960,00 Євро. Зазначені факти також підтверджується поданими до митного оформлення інвойсом, пакувальним листом, автотранспортною накладною.
Отже позивачем було сплачено контрагенту АТ «Кауно Грудай» суму 25 960,00 Євро, що повністю відповідає вартості партії поставленого товару (22 МТ) з розрахунку 1 180,00 Євро за 1 тону, що встановлена в п. 1 Специфікації № 30 від 30.05.2023р.
Відповідно до п. 7 Специфікації № 30 від 30.05.2023р. разом з Товаром Продавець зобов`язується передати Покупцю оригінали наступних документів: пакувальний лист; СМR; інвойс; сертифікат якості/аналізу виробника Товару або інший документ виробника, який підтверджує якість Товару.
Тобто, умовами Контракту та специфікації не передбачено такого документу, як заявка.
Крім того, частинами 2 та 3 ст. 53 МК України визначено вичерпний перелік документів (основних та додаткових), які підтверджують митну вартість товарів, в яких не наведено такого документу, як заявка. Відповідно, відсутність такого документу при митному оформленні не може бути підставою для сумніву у заявленій митній вартості товару.
Щодо даних перевізника, вказаних у CMR, та документах про надання транспортних послуг, судом встановлено наступне.
В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що в графах 16 та 23 CMR б/н від 09.06.2023р., поданої до митного оформлення, наявні штампи перевізника DVM-Trans. Рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг, поданий до митного оформлення, виписаний ТОВ «Шанс Транс».
Суд зазначає, що у наданих до митного оформлення рахунку на оплату № 250 від 09.06.2023р., заявці- договорі № 184 від 06.06.2023р., автотранспортній накладній (CMR) б/н від 09.06.2023р. зазначені одні і ті дані про маршрут перевезення вантажу (м. Алітує, Литва - м. Київ, Україна) та дані автомобіля ( НОМЕР_1 /АС1218XF).
Як зазначено у рахунку на оплату № 250 від 09.06.2023р. та довідці про вартість транспортно-експедиційних послуг, ТОВ «Шанс Транс» надавало позивачу транспортно-експедиційні послуги.
Статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, крім іншого, наступне: За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 923 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.
Враховуючи зазначене, суд погоджується із твердженням позивача про те, що факт надання послуги експедитором (ТОВ «Шанс Транс») позивачу підтверджується товаротранспортним документом, в якому зазначено шлях прямування вантажу та номер транспортного засобу.
Щодо твердження відповідача про суб`єктивний характер «прайс-листу» від 30.05.2023р, суд зазначає, що чинне законодавство не містить обов`язкових вимог щодо складення та заповнення прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми.
Крім того, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.
Таким чином, складання прайс-листа для певного контрагента не є ціноутворюючим фактором, не змінює і не впливає на визначення митної вартості товару.
Крім того, прайс-лист не є основним документом відповідно до частини 2 ст. 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів. Каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару належать до додаткових документів, визначених ч.3 ст.53 МК України.
Зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач у справі ухвалив рішення про коригування митної вартості та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за відсутністю обґрунтованих підстав вважати заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів неповними, недостовірними чи з розбіжностями, внаслідок чого під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товару, за наявності законних підстав для застосування основного методу за ціною договору.
Отже, таке рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та повинні бути скасовані.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ПВП «Вибір».
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці суму судового збору в розмірі 5484,23 грн., сплаченого згідно платіжної інструкції від 13.07.2023 № 791131 (а.с. 41).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Приватного виробничого підприємства "Вибір" до Львівської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900483/1 від 13.06.2023 р.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2023/002026 від 13.06.2023 р.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек