Справа № 420/33114/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до 7 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України щодо винесення рішення про відмову в перетинанні державного кордону України та заборону в`їзду в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України від 30.10.2023 р. про відмову в перетині державного кордону України та заборону в`їзду в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.10.2023 р. в ході перетину державного кордону України начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " лейтенантом ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України позивачем - громадянином Вірменії, який має посвідку на постійне проживання в Україні, з причини наявності постанови уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. Вказані рішення на думку позивача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки, на час винесення рішення про заборону в`їзду в Україну позивач знаходився за територією України, задокументований посвідкою на постійне проживання в Україні, до будь-якої відповідальності не притягувався, будь-яких протиправних дій не скоював, як тільки дізнався про штраф, добровільно оплатив його, не розуміючи на підставі чого було винесено рішення про заборону в`їзду. Позивач вважає свої права порушеними, а дії та рішення відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційне право на вільне пересування, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.12.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

20.02.2024 р. від відповідача надійшов відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Вказує, що оскільки розпорядником бази даних не було внесено змін до бази даних щодо скасування заборони в`їзду, при перетинанні державного кордону України на виїзд з України інспектором прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на підставі внесеної та наявної в базі даних інформації про заборону відносно позивача. Після підтвердження факту сплати позивачем штрафу від військової частини НОМЕР_2 , 30.10.2023 р. винесено постанову про скасування заборони для на в`їзду в Україну.

26.02.2024 р. позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів та аргументів, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило заяв про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Вірменії, який має посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 .

10.03.2022 р. о 11 год. 43 хв. в пункті пропуску для автомобільного сполучення "Шегині" територія Шегинівської об`єднаної територіальної громади, Яворівського району, Львівської області, позивача виявлено як особу, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Республіки Вірменія для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий 07.08.2009 р. на ім`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому була відсутня будь-яка відмітка про реєстрацію на території України, чим вищевказаний громадянин порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України передбачені ст.16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому інших документів, які б давали право законно перебувати на території України, даною особою не пред`явлено, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП.

Відносно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) у відповідності до ст.ст.27, 33, 203 ч.2, 284, 285 КУпАП старшим зміни в пункті пропуску "Шегині" відділу прикордонної служби "Шегині" винесено постанову серії ЗхРУ № 162452 про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Враховуючи невиконання постанови протягом терміну, визначеного ст.307 КУпАП, у відповідності до ст.ст.305, 308 КУпАП та ст.ст.18, 19 Закону України "Про виконавче провадження" постанову серії 3хРУ № 162452 направлено до Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів).

28.04.2022 р. у зв`язку із несплатою штрафу у добровільному порядку, на підставі статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", підпункту "г" пункту 2.1, пунктів 2.2, 2.3, 5.1, 5.2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 р. № 946, начальником НОМЕР_1 прикордонного загону стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_5 прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки до 28 квітня 2025 року.

30.10.2023 р. відповідачем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України відносно позивача з причини наявності уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Надалі 30.10.2023 р. відповідачем після отримання квитанції № 67532788 від 30.10.2023 р. про оплату позивачем штрафу у розмірі 5100 грн. на підставі пункту 8.2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 р. № 946, скасовано заборону в`їзду в Україну для позивача.

Вважаючи оскаржувані дії та рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

У Рішенні від 14.11.2001 р. № 15-рп/2001 Конституційний Суд України підкреслив, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (ст.33 Конституції України).

Допустимість обмеження свободи пересування, вільного вибору місця проживання в межах держави та права вільно залишати територію країни визнається і міжнародним правом. Зокрема, ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Конституційний Суд України у цьому Рішенні наголосив, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, а не іншими нормативними актами. Однак закону, який би комплексно регулював реалізацію встановлених ст.33 Конституції України прав і свобод, на момент розгляду справи не прийнято.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, регулюються Законом України від 11.12.2003 р. № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", який також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження (далі - Закон № 1382).

Статтею 2 Закону № 1382 визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до абз.2 ст.3 Закону № 1382 термін "свобода пересування" у цьому Законі вживається у такому значенні - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положеннями абз.3 ст.3 Закону № 1382 визначено термін "вільний вибір місця проживання чи перебування", який у цьому Законі вживається у такому значенні - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Згідно з абз.6 ч.1 ст.12 Закону № 1382 свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан відносно перелічених у частині другій цієї ж статті осіб.

При цьому, ч.3 ст.12 Закону № 1382 обумовлено, що свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до ст.3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно п.2 ч.1 ст.15 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України для іноземців, які постійно проживають на території України здійснюється за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання.

Приписами ст.16 Закону № 3773-VI встановлено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 р. № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI)

Відповідно до ст.2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частинами 3-5 статті 2 Закону № 1710-VI встановлено, що прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень уповноважених державних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

Відповідно до ст.6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.7 Закону № 1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.9 Закону № 1710-VI прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії. Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні Законом України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2011 р. № 661-IV (далі - Закон № 661-IV) покладено на Державну прикордонну службу України.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.13 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду. За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

З матеріалів справи вбачається, що постановою відповідача від 28.04.2022 р. громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 роки.

Оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою у зв`язку із несплатою позивачем штрафу у добровільному порядку, накладеного постановою серії ЗхРУ № 162452 за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП (перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився).

Враховуючи невиконання постанови протягом терміну визначеного ст.307 КУпАП, у відповідності до ст.ст.305, 308 КУпАП та ст.ст.18, 19 Закону України "Про виконавче провадження" постанову серії 3хРУ № 162452 направлено до Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів).

Згідно п.2.2., 5.1., 5.2. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 р. № 946, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю може бути прийнято органом охорони державного кордону: щодо осіб, зазначених у ч.2 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", у разі прийняття рішення про їх примусове повернення; за поданням державного виконавця у разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України.

У разі невиконання іноземцями рішень органу (підрозділу) охорони державного кордону про накладання штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України, або надходження до органу охорони державного кордону подання державного виконавця про заборону в`їзду в Україну іноземцям чи у випадках заборони в`їзду в інтересах національної безпеки України; довідка, передбачена пунктом 3.1 розділу III цієї Інструкції, не складається.

Постанова у разі невиконання рішень про накладання штрафу готується підрозділом адміністративно-юрисдикційної діяльності відповідного органу (підрозділу) охорони державного кордону, Морської охорони не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого ст.307 КУпАП.

Суд зауважує, що матеріали адміністративної справи містять докази законності перебування позивачем на території України, а саме посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , яка видана безстроково. Разом з тим, докази визнання протиправною та скасування постанови серії ЗхРУ №162452 за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення - відсутні. Тобто позивач не вчиняв жодних дій для спростування факту вчинення ним порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також не виконав вказану постанову протягом терміну визначеного ст.307 КУпАП.

На підставі наведеного, а також враховуючи усі наведені обставини, суд приходить до висновку, що постанова начальника НОМЕР_1 прикордонного загону стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_5 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки від 28.04.2022 р. прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Щодо правомірності рішення відповідача про відмову в перетинанні державного кордону України від 30.10.2023 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону № 3773-VI за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відповідно до ст.8 Закону № 3773-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Недотримання іноземцем, особою без громадянства умов перетинання державного кордону на в`їзд в Україну не перешкоджає можливості розгляду в установленому законом порядку питання щодо надання йому притулку чи визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п.10 ст.20 Закону № 661-IV органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право створювати і використовувати в інтересах розвідки, контррозвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі у боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції інформаційні системи, у тому числі банки даних щодо осіб, які перетнули державний кордон України, осіб, які вчинили правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України, недійсних, викрадених і втрачених документів на право виїзду за кордон та в інших випадках, передбачених законами України.

На підставі аналізу вище зазначених положень, можна зробити висновок, що НОМЕР_1 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про відмову у перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, зокрема, за умови наявності щодо особи рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Згідно з ст.14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у ч.ч.1, 3 ст.8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом (ч.3 ст.14 Закону № 1710-VI).

Таким чином, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому ст.14 Закону № 1710-VI.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваного рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України стала наявність постанови про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки від 28.04.2022 р. В обґрунтування протиправності даного рішення позивач вказує, що сплатив штраф, накладений постановою серії ЗхРУ №162452 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, що підтверджується відповідним платіжним документом від 30.10.2023 р. Разом з тим, відповідач аргументуючи свою позицію зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у нього були відсутні відомості про скасування постанови про заборону в`їзду в Україну.

Механізм надання Держприкордонслужбі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон визначений Порядком надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 р. № 280.

Згідно п.17 даного нормативно-правового акту, виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час проведення перевірки документів осіб на право в`їзду в Україну або виїзду з України.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України", п.3 ч.4 ст.2 Закону України "Про прикордонний контроль", п.19 Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280, п.34 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367 (зі змінами), а також з метою визначення послідовності дій уповноважених службових осіб органів охорони державного кордону у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких виконуються доручення уповноважених державних органів, і визначення взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, що надали доручення наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.06.2017 р. № 535, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2017 р. за № 1091/30959 затверджено Порядок дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення (далі - Порядок № 535).

Згідно п.2, 3, 4 № Порядку 535 доручення надсилаються до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби та беруться до виконання відповідно до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 р. № 280. Обробка інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) та формування баз даних відомостей про осіб, стосовно яких є доручення, здійснюються тільки з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, яка функціонує відповідно до Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008 р. № 810, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.11.2008 р. за № 1086/15777. Відомості про особу вводяться для перевірки наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи "Гарт-1" уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби з паспортних документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства із застосуванням приладів для автоматичного зчитування машинозчитуваної зони паспортних документів (паспортрідерів), у тому числі й з електронних чипів, що містять інформацію про власника, зокрема й інформацію про його біометричні дані, а в разі відсутності таких приладів чи даних у машинозчитуваній зоні - уручну.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку № 535 у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон або виїжджає з тимчасово окупованої території України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи "Гарт-1" за індексом "Д", уповноважені службові особи Держприкордонслужби виконують такі дії: 1) інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів: доповідає старшому зміни прикордонних нарядів або старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску про виявлення особи, якій заборонено в`їзд в Україну; передає старшому прикордонних нарядів паспортний документ особи та не пропускає її через державний кордон або через межу тимчасово окупованої території України; 2) старший прикордонних нарядів: повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи "Гарт-1" інформації про заборону в`їзду в Україну виявленій особі; невідкладно, але не пізніше п`яти хвилин з моменту виконання доручення, інформує про це чергового Головного центру; відмовляє такій особі у перетинанні державного кордону або у виїзді з тимчасово окупованої території України, про що виносить рішення про відмову в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному ст.14 Закону України "Про прикордонний контроль", або рішення про відмову особі у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї, форму якого наведено в додатку 4 до Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 367 (зі змінами); якщо за обґрунтованих підстав віза вважається отриманою в незаконний спосіб, скасовує візу в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства в порядку, передбаченому абз.2 п.2 ч.4 ст.14 Закону України "Про прикордонний контроль", та інформує про зазначений факт співробітника оперативно-розшукового підрозділу органу Державної прикордонної служби України; у разі відсутності в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства відмітки уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, указаного в оперативних базах даних; повертає паспортний документ особі, якій відмовлено в перетинанні державного кордону або якій відмовлено у виїзді з тимчасово окупованої території України; у випадку, передбаченому ч.5 ст.14 Закону України "Про прикордонний контроль": наказує перевізникові вивезти іноземця, особу без громадянства в державу, з якої її було привезено, або в державу, яка видала паспортний документ, або знайти інший спосіб вивезення зазначених осіб за межі території України; до подальшого вивезення іноземців, осіб без громадянства, яким було відмовлено в перетинанні державного кордону при в`їзді в Україну, уживає належних заходів щодо запобігання незаконному перетинанню ними державного кордону або адміністративної межі з тимчасово окупованою територією України; про прийняте рішення та вжиті заходи доповідає начальникові відділу управління службою органу охорони державного кордону; 3) начальник зміни ВУС органу охорони державного кордону про факт виконання доручення: доповідає начальникові зміни ВУС регіонального управління та начальникові органу охорони державного кордону; 4) начальник зміни ВУС регіонального управління про факт виконання доручення доповідає начальникові зміни Головного центру управління службою Адміністрації Держприкордонслужби та начальникові штабу регіонального управління.

Згідно п.5 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 30.09.2008 р. № 810 зареєстрованого в Міністерстві юстиції 07.11.2008 р. за № 1086/15777 система "Гарт-1" створюється і використовується в інтересах розвідки, контррозвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі в боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції з метою своєчасного та достовірного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, розшуку в пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, посилення контролю за додержанням правил в`їзду, виїзду, перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством.

Відповідно до п.7, 8 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 30.09.2008 р. № 810 зареєстрованого в Міністерстві юстиції 07.11.2008 р. за № 1086/15777 власником системи "Гарт-1" та інформації, що в ній обробляється, є Адміністрація Держприкордонслужби. Користувачами системи "Гарт-1" є посадові та службові особи підрозділів і органів Державної прикордонної служби України, яким в установленому законодавством порядку надано право доступу до обробки інформації в цій системі.

На підставі аналізу вище наведених положень, суд приходить до висновку, що перевірка та обмін інформацією між базами даних під час під час здійснення прикордонного контролю є автоматизованим процесом. Тому у разі, якщо під час здійснення прикордонного контролю у відповідній інформаційно-телекомунікаційній системі відображається постанова про заборону в`їзду в Україну, яка не скасована, уповноважена особа не може діяти на власний розсуд та зобов`язана винести рішення про відмову в перетині державного кордону України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спірне рішення відповідача та його дії є правомірними і відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак у суду немає законних підстав для визнання відповідних їх протиправними та скасування рішення про відмову в перетині державного кордону України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п.89), "Проніна проти України" (18.07.2006 р.; п.23) та "Серявін та інші проти України" (10.02.2010 р.; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; 09.12.1994 р., п.29).

З огляду на викладені обставини та норми законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до НОМЕР_1 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України (79010, м.Львів, вул.Личаківська, буд.74, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко