Справа № 460/1501/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2024 року м. Рівне №460/1501/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №99 від 01.11.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з дати звернення за призначенням пенсії, а саме: із 25.10.2023 року зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 01.07.1990 року по 16.02.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 . В обґрунтування позовних вимог стверджує, що має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 2) та проживала більше 5 років в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, а тому має право на зменшення пенсійного віку на 9 років, у зв`язку з чим звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії на умовах статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідачем 2 було відмовлено у задоволенні заяви позивача та вказано, що документами підтверджено факт проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 4 роки 5 місяців 13 днів, що дає право на зниження пенсійного віку лише на 8 років, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком. Позивач не погоджується з такими діями відповідача та зазначає, що період її проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення більше 5 років підтверджено документами, наданими відповідачу при зверненні з заявою про призначення пенсії. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 14 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не визнає позов та вказує наступне. 25.10.2023 позивач зверталася із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Відповідачем 2 відмовлено у задоволенні заяви позивача та зазначено про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи другої категорії, у зв`язку з недосягненням віку 52 роки. Відповідач 1 погоджується з рішенням відповідача 2 та вказує, що позивачем підтверджено право на зменшення пенсійного віку на 8 років, у зв`язку з чим остання матиме право на пенсію з 09.09.2024. Просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, аналогічних зазначеним у відзиві відповідача 1.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 06.05.2022 (видано повторно замість посвідчення серії НОМЕР_3 ).

Довідкою Виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 07.11.2023 №1459 підтверджується, що позивач з 08.09.1972 по 29.08.1989, з 04.07.1990 по 17.08.1990 з 26.09.1990 по 20.09.1991 проживала в с. Великі Озера Дубровицького (зараз - Сарненського) району Рівненської області. З 09.09.1992 по даний час проживає в с. Ясинець Дубровицького (зараз Сарненського) району Рівненської області.

Період проживання позивача з 08.09.1972 по 29.08.1989, з 04.07.1990 по 17.08.1990 з 26.09.1990 по 20.09.1991 в с. Великі Озера Дубровицького (зараз - Сарненського) району Рівненської області та з 09.09.1992 по даний час в с. Ясинець Дубровицького (зараз Сарненського) району Рівненської області підтверджується також довідками Виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 01.09.2023 №821/03, від 15.09.2023 №815, від 04.09.2023 №769.

Села Великі Озера, Ясинець Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення. До 2006 року с. Великі Озера Дубровицького (зараз - Сарненського) району Рівненської області відносилося до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

25 жовтня 2023 року позивач зверталася із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням відповідача 2 №99 від 01.11.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Вказано, що вік заявника становить 51 рік 1 місяць 17 днів. Страховий стаж позивача становить 23 роки 10 місяців 21 день. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.07.1990 по 16.02.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки зазначена дата заповнення трудової книжки 01.07.1990 не відповідає бланку трудової книжки (видана у 2000 році). Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи видані на підставі первинних документів. Документами підтверджено факт проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового)

відселення 4 роки 5 місяці 13 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 8 років. Заявницею надана довідка №769 від 04.09.2023 про те, що вона проживала та була зареєстрована в с. Ясинець, Рівненської області з 20.07.1992 по даний час. Дана територія відноситься до зони гарантованого добровільного відселення третьої зони відповідно до Постанови КМ України від 23.07.1991 року №106. Посвідчення на 3 категорію відсутнє, натомість заявником представлено посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони безумовного (обов`язкового) відселення 2 категорії. Сумування періодів третьої та другої категорій законодавством не передбачено. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 09.09.2024.

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що спірним є підтвердження права на зменшення пенсійного віку позивача на 9 років та досягнення необхідного пенсійного віку. Наявність необхідного страхового стажу не оспорюється.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку 4 роки та додатково 1 рік за 1 рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.4 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31 липня 1986 року проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 4 роки.

Особам, які не працювали/не проживали в зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку 1 рік за 1 рік проживання/роботи - для осіб, які проживали/працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Згідно з вимогами ст. 15 Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Тому, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018 у справі №599/564/17.

Водночас, відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі - Порядок №22-1) документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону №796-ХІІ для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Так, довідкою Виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 07.11.2023 №1459 підтверджується, що позивач з 08.09.1972 по 29.08.1989, з 04.07.1990 по 17.08.1990 з 26.09.1990 по 20.09.1991 проживала в с. Великі Озера Дубровицького (зараз - Сарненського) району Рівненської області. З 09.09.1992 по даний час проживає в с. Ясинець Дубровицького (зараз Сарненського) району Рівненської області.

Період проживання позивача з 08.09.1972 по 29.08.1989, з 04.07.1990 по 17.08.1990 з 26.09.1990 по 20.09.1991 в с. Великі Озера Дубровицького (зараз - Сарненського) району Рівненської області та з 09.09.1992 по даний час в с. Ясинець Дубровицького (зараз Сарненського) району Рівненської області підтверджується також довідками Виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 01.09.2023 №821/03, від 15.09.2023 №815, від 04.09.2023 №769.

З наведеного слідує, що період проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення становить 4 роки 5 місяців 13 днів, що дає право на зменшення пенсійного віку на 8 років, про що зазначено в спірному рішенні відповідача 2.

Поряд з цим, суд критично ставиться до посилання позивача на проживання в селі Великі Озера в період з 21.09.1991 по 20.07.1992, позаяк зазначена обставина не підтверджується доданими документами. А свідоцтво про укладення шлюбу на яке посилається позивач не є доказом, який підтверджує проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Жодних інших доказів, які б підтверджували період проживання/роботи позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідачів, що позивач має право на зменшення пенсійного віку на 8 років, з урахуванням початкової величини зниження пенсійного віку. Тобто, враховуючи наявність у позивача права на зниження пенсійного віку на 8 років, остання набуде права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796 у 52 роки.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви та рішення ГУ ПФУ у Львівській області вік позивача станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії становив 51 рік.

Таким чином, суд погоджується з доводами ГУ ПФУ у Львівській області, що станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796, а тому рішення від 01.11.2023 №99 є правомірним.

З наведеного слідує, що позовні вимоги в частині визнання протиправним, скасування рішення відповідача 2 від 01.11.2023 №99 та зобов`язання позивачу призначити пенсію за віком задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до загального страхового стажу позивача період роботи з 01.07.1990 року по 16.02.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Як слідує зі змісту заяв по суті, вказаний період не зарахований до страхового стажу позивача оскільки зазначена дата заповнення трудової книжки 01.07.1990 не відповідає бланку трудової книжки (видана у 2000 році).

Основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника з огляду на положення статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону №1788-ХІІ та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637), є трудова книжка.

Положеннями пункту 3 Порядку № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників та у такій довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до пункту 2.11 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції усі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення та вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до Інструкції № 162, яка діяла під час первісного заповнення трудової книжки бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1990 року чітко вбачається те, що позивач: з 01.07.1990 по 16.02.2000 працювала продавцем Висоцького Споживчого Товариства (записи №2-3).

Суд погоджується, що записи титульна сторінка трудової книжки містить виправлення у даті заповнення. Однак, як вже зазначалося вище, порядок ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації; за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність, визначену чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці та особа не може і не повинна нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки запис у трудову книжку вносився відповідальним працівником підприємства, де працював позивач.

Суд зазначає, що в частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки відповідачем допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 11.05.2022 в справі № 120/1089/19а вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином, на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

З наведеного суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 01.07.1990 по 16.02.2000 протиправно не зарахований до страхового стажу позивача та підлягає зарахуванню.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень в ході розгляду справи частково довели правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1990 року по 16.02.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1990 року по 16.02.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №99 від 01.11.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з дати звернення за призначенням пенсії, а саме: із 25.10.2023 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 березня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., 79016; ЄДРПОУ/РНОКПП 13814885)

Суддя Т.О. Комшелюк