Справа № 320/9241/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року № 320/9241/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 3744/09 від 27.05.2021 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у зарахуванні позивачу до стажу роботи догляд за дитиною до 12-ти річного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати позивачу до стажу роботи догляд за дитиною до 12-ти річного віку, з дати народження дитини до досягнення дитиною 12 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не зараховує до трудового стажу час догляду за дитиною постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-ти річного віку, відповідно до п. 13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається також на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 р. у справі № 320/3587/20 та на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2005 р. у справі № 2-2-6377.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання. Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідач не погодився із вимогами позовної заяви з підтав, викладених у відзиві на поозов, та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 від 12.03.1996 р.

Позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 .

Позивачка у вересні 2019 року звернулась до ГУ ПФ України у Київській області із заявою, в якій просила зарахувати до її трудового стажу час догляду за дитиною постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-ти річного віку, відповідно до п. 13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та згідно Постанови КМ України № 637 від 12.08.1993 р. До заяви позивачем було додано: копію довідки про відсутність в ЄДР як ФОП; копія рішення суду; копія посвідчення.

Листом від 15.10.2019 № 1301/С-01 відповідач роз`яснив позивачці порядок зарахування періоду догляду за дитиною потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-ти річного віку до трудового стажу. Також зазначено, що заяву розглянуто в рамках Закону України «Про звернення громадян».

Позивачка, вважаючи, що відповідачем протиправно не розглянуто її заяву у порядку встановленому законом, звернулась до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 р. у справі № 320/3587/20, яке набрало законної сили 29.12.2020 р., позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.09.2019 р. про зарахування до стажу час догляду за дитиною постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-ти річного віку, відповідно до п. 13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2019 р. про зарахування до стажу час догляду за дитиною постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-ти річного віку, відповідно до п. 13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти вмотивоване рішення.

Як зазначив суд в рішенні від 26.11.2020 р. у справі № 320/3587/20, рішення за наслідкам розгляду заяви позивача від 30.09.2019 р. відповідачем прийнято не було, а зі змісту листа ГУ ПФ України у Київській області від 15.10.2019 № 1301/С-01 слідує, що позивачці виключно роз`яснено порядок зарахування періоду догляду за дитиною потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-ти річного віку до трудового стажу.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 р. у справі № 320/3587/20, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області розглянуло заяву позивача від 30.09.2019 р. та прийняло рішення від 27.05.2021 р. № 3744/09-16, яким відмовило в зарахуванні стажу догляд за дитиною до 12-ти річного віку.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 13 ч.1 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Постановою КМ України від 12.08.1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно п. 11 Порядку № 637 час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі:

- свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

- посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення;

- заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:

- виписка з трудової книжки;

- відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

- інформація із системи персоніфікованого обліку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 30.09.2019 р. звернулась до ГУ ПФ України у Київській області із заявою, в якій просила зарахувати до її трудового стажу час догляду за дитиною постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-ти річного віку, відповідно до п. 13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та згідно Постанови КМ України № 637 від 12.08.1993 р.

До заяви позивачем було додано:

- копію довідки № 246/1 від 07.09.2019 р. про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця;

- копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2005 р. у справі № 2-2-6377;

- копія посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_3 від 28.11.1995 р.;

- копія листа Управління соціального захисту населення № 26.09.2019 р. № 9890.

Також в заяві вказано, що при потребі позивач може надати оригінали вказаних документів.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.05.2021 р. № 3744/09-16, позивачу відмовлено в зарахуванні стажу догляд за дитиною до 12-ти річного віку з посилання на п. 1.1 та п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р.

Зокрема, відповідачем в рішенні від 27.05.2021 р. № 3744/09-16 зазначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії, форма якої передбачена додатком 3 Порядку, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. При поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи. Організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Аналізуючи зміст вказаного вище рішенні від 27.05.2021 р. № 3744/09-16, суд приходить до висновку, що відповідачем, відмовляючи позивачу в задоволенні його заяви, не конкретизовано, чому саме прийнято рішення про відмову та яких саме документів позивачем не подано, а відповідачу не вистачає. Тобто відповідачем наведено лише загальні поняття без визначення чітко, яких документів і чому відповідачу не вистачило.

При цьому, належної мотивації підстав та причин відмови позивачу у задоволенні його заяви відповідачем не вказано та не суду не надано.

Зазначивши загальні норми Пенсійний фонд не визначив конкретного переліку документів, які він вважає належними та достатніми для прийняття рішення.

Суд вважає, що рішення відповідача від 27.05.2021 р. № 3744/09-16 яким відмовлено позивачу в зарахуванні стажу догляд за дитиною до 12-ти річного віку є актом індивідуальної дії.

В свою чергу правовий акт індивідуальної дії це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.12.2018 р. у справі № 821/1173/17.

Судом встановлено, що у прийнятому рішенні про відмову в зарахуванні стажу догляд за дитиною до 12-ти річного віку не було зазначено яких саме документів позивачем не надано (які не були взяті до уваги, з яких підстав), а також яких саме документів не вистачає чи яку іншу інформацію необхідно надати позивачу для прийняття позитивного рішення.

Отже судом встановлено, що оскаржуване рішення від 27.05.2021 р. № 3744/09-16 про відмову позивачу в зарахуванні стажу догляд за дитиною до 12-ти річного віку є формальним, оскільки об`єктивно не містять мотивів прийняття чи відхилення наданих позивачем пояснень та документів, а тому не може бути визнане законним та обґрунтованим.

За наведених обставин суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення № 3744/09 від 27.05.2021 р. про відмову у зарахуванні позивачу до стажу роботи догляд за дитиною до 12-ти річного віку є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи догляд за дитиною до 12-ти річного віку, з дати народження дитини до досягнення дитиною 12 років, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 р. на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з вимогами пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 р. № 1395/5, дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до вимог частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що рішення (дії, бездіяльність) відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавством, у даному випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Отже, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи догляд за дитиною до 12-ти річного віку, з дати народження дитини до досягнення дитиною 12 років.

При прийнятті рішення в цій частині суд враховує наступне:

- дана справа є вже другою спробою позивача захистити порушене відповідачем право на призначення пенсії;

- матеріали справи містять копію трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 ;

- рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2005 р. у справі № 2-2-6377.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 908,00 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 908,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 3744/09 від 27.05.2021 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи догляд за дитиною до 12-ти річного віку.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до стажу роботи догляд за дитиною до 12-ти річного віку, з дати народження дитини до досягнення дитиною 12 років.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.