Справа № 160/22934/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/22934/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року (головуючий суддя Лозицька І.О.) у справі №160/22934/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.04.2017 року № 1549 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 18.04.2017 року № 138 о/с По особовому складу, яким звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- поновити на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції, майора поліції ОСОБА_1 з 19.04.2017 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.04.2017 року по день винесення рішення у даній справі.

Підставами позову визначено порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування; недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.04.2017 року № 1549 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 18.04.2017 року № 138 о/с По особовому складу, яким звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області

поновити на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції, майора поліції ОСОБА_1 . з 19.04.2017 року;

стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.04.2017 року по 18.04.2018 року включно у розмірі 87 361,65 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем порушено процедуру проведення службового розслідування, за наслідками якого позивачка притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Такі висновки суд обгрунтував тим, що службове розслідування було проведено за відсутності позивача, що свідчить про порушення права позивача на участь в службовому розслідуванні та участь у процесі прийняття рішення.

Також суд зазначив те, що в основу службового розслідування покладені факти, за якими було відкрито кримінальне провадження та які свідчать про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень. З цього приводу суд вказав на те, що позивача не можливо визнати особою, якій повідомлено про підозру.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, а позовну заяву залишити без розгляду. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції надано не правильну оцінку питанню дотримання позивачем строків звернення з позовом до суду. З цього приводу відповідач вказує на те, що позивач звернувся з позовом до суду після спливу більше шести років з часу звільнення його зі служби у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення. При цьому, за позицією відповідача, будь-яких поважних причин, які б свідчили про об`єктивну неможливість звернення позивача з цим позовом до суду у строки, визначені процесуальним законом, судом встановлено не було, а позивачем не доведено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, пославшись на недотримання позивачем строків звернення з позовом до суду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована неможливістю прибуття представника в судове засідання через його термінове відрядження до м.Києва. Дослідивши вказану заяву суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке. Відповідно до ч.1, 2 ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, підставою для відкладення розгляду справи, зокрема, є повідомлені стороною причини неможливості явки, які визнані судом поважними. До вказаної заяви представником позивача надано наказ про відрядження, який виданий саме в дату проведення судового засідання (05.03.2024), при цьому, такий наказ видано керуючим партнером АО «Пантеон» Бойко Н.О., яка є і представником позивача у цій справі. Мотиви відрядження - пошук та налагодження робочих зв`язків з потенційними партнерами Об`єднання (проведення переговорів). На переконання суду апеляційної інстанції наведені представником підстави для відкладення розгляду справи не можливо визнати поважними причинами неприбуття у судове засідання, оскільки надання представником позивача пріоритетності питанням діяльності Об`єднання перед питаннями виконання своїх обов`язків як представника в судовому засіданні, про час призначення якого було заздалегідь повідомлено сторін, хоча і можливо віднести до права представника позивача, але таке право, зокрема, не повинно перешкоджати розгляду справи судом у визначені законом строки.

З цих підстав справу розглянуто за відсутності представника позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, майор поліції.

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 15.04.2017 року № 1549 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7, ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу ІІ, пункту 1, 2 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилось у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, а також невиході на службу з 06.04.2017 року по теперішній час без поважних причин, накладено на начальника сектора розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 18.04.2017 року № 138 о/с По особовому складу звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), майора поліції ОСОБА_1 (0049288) з 18.04.2017 року.

Підставою видання наказу про звільнення позивача зі служби в поліції став наказ ГУНП від 15.04.2017 року №1549, яким на останнього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Не погоджуючись із зазначеними наказами, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності із ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Отже , встановлений ч.5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду починає перебіг з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поняття «повинна була дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (справа «Мельник проти України» рішення від 28.03.2006 року).

Таким чином, враховуючи наведені позиції Європейського Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у кожному конкретному випадку питання щодо дотримання строків звернення до суду, повинно оцінюватися судом враховуючи усі обставини, що призвели до звернення особи із позовом до суду, зокрема, можливості звернення до суду за захистом права у строки, встановлені законом.

У спірному випадку встановлено, що позивача, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, звільнено зі служби в поліції з 18.04.2017 року.

З позовом до суду позивач звернувся 08.09.2023.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення з позовом до суду, які визначені ч.5 ст.122 КАС України, позивач посилався на те, що він не був обізнаний про його звільнення із служби з поліції, а з оскаржуваними наказами, які були надані відповідачем на запит його адвоката, був ознайомлений лише 11.07.2023, після чого звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо строків звернення з позовом до суду (а.с.36), визнав наведені позивачем причини пропуску строку поважними, у зв`язку з чим поновив строк звернення з позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наявністю поважних причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовом, у визначені процесуальним законом строки.

Так, перебування на службі в поліції передбачає як виконання службових завдань, так і отримання грошового забезпечення за службу. З квітня 2017 року по час звернення з позовом до суду (понад 6 років) позивач не перебував на службі в поліції, не виконував службові обов`язки та не отримував грошове забезпечення, що свідчить про те, що позивач не міг не усвідомлювати та не знати, що його звільнено зі служби в поліції.

При цьому, суд апеляційної інстанції визнає безпідставним аргументи позивача про те, що про своє звільнення він дізнався лише 11.07.2023 шляхом ознайомлення з оскаржуваними наказами, які були надані відповідачем на звернення його адвоката.

Отримання документів на адвокатський запит представника позивача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Отже, триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про пропуск ним строків звернення з позовом до суду з поважних причин, оскільки не свідчить про відсутність у нього можливості знати про стан свої прав, свобод та інтересів. При цьому, незнання про порушення прав, через байдужність до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, підсумовуючи викладене та приймаючи до уваги аргументи позивача, з якими він пов`язував поважність причин пропуску строку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що не реалізація позивачем свого права у визначені процесуальним законом строки пов`язана не з наявністю поважних причин, які цьому об`єктивно перешкоджали, а зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем строк звернення з позовом до суду пропущено без поважних причин, що свідчить про відсутність підстав для поновлення такого строку.

У відповідності із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно із п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

У свою чергу, ст.123 КАС України передбачено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду:

якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАС України);

якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду(ч.4 ст.123 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.123, 240, 319, 321, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі №160/22934/23 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 05.03.2024

Повний текст виготовлено 06.03.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк