Справа № 280/5786/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/5786/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

секретар Корсун Ю.В.

за участі представника позивача Коцюби М.В.

представника відповідача Армашової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги Запорізької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року (суддя Стрельнікова Н.В., повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року) в справі № 280/5786/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Офіс Генерального прокурора, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Офіс Генерального прокурора, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року в справі №808/8156/14 про поновлення його на посаді заступника прокурора Запорізької області, починаючи з 14 січня 2020 року по 26 вересня 2021 року в розмірі 322 307,34 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі №808/8156/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 14 січня 2020 року по 17 листопада 2020 року в розмірі 161 153,67 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що факт отримання позивачем заробітної плати в Запорізькій обласній прокуратурі (прокуратурі Запорізької області) не свідчить про обґрунтованість пред`явлення цих вимог саме до відповідача, Запорізька обласна прокуратура не є належним відповідачем, а належним відповідачем є особа, яка уповноважена виконувати рішення про поновлення на посаді.

Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, а судом першої інстанції безпідставно відмовлено у клопотання про залишення позову без розгляду.

В апеляційній скарзі третя особа просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи, для цього необхідна заява особи, яка бажає поновитися на посаді, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення.

Позивач із заявою про поновлення на посаді не звертався, документи про відкриття виконавчого провадження до Офісу не надходили.

Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

У відзиві на апеляційні скарги позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював в органах прокуратури Запорізької області з 1979 року.

На підставі наказу Генерального прокурора України № 125к від 28 лютого 2007 року позивача призначено на посаду заступника прокурора Запорізької області.

23 жовтня 2014 року Генеральним прокурором України видано наказ № 1451 к про звільнення позивача з вказаної посади у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року в справі №808/8156/14, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 1451 к від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Запорізької області; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області з 24 жовтня 2014 року; стягнуто із прокуратури Запорізької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 допущено до негайного виконання, отже підлягало негайному виконанню в цій частині, починаючи з 14 січня 2020 року.

Наказом Генерального прокурора № 292к від 27 вересня 2021 року на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду справі № 808/8156/14 ОСОБА_1 поновлено на посаді.

Того ж дня наказом Генерального прокурора № 293к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури з 27 вересня 2021 року у зв`язку з досягненням шістдесяти п`ять років та припиненням повноважень прокурора.

Врахувавши, що роботодавець має законодавчо закріплений обов`язок виконати рішення суду щодо поновлення особи на роботі негайно після проголошення судового рішення, а в цьому випадку негайного поновлення позивача на роботі не відбулось, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Судом першої інстанції розраховано період затримки виконання рішення з 14 січня 2020 року (наступний день після проголошення рішення суду у справі №808/8156/14) по 26 вересня 2022 року (день напередодні видання наказу про поновлення позивача на роботі).

Разом з тим, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 61 Закону України «Про прокуратуру» повноваження прокурора припиняються за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років, суд першої інстанції вважав, що з 18 листопада 2020 року позивач не міг виконувати повноваження прокурора, та беззаперечно підлягав звільненню.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/8156/14 в частині поновлення позивача на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 18 листопада 2020 року по 26 вересня 2021 рокує необґрунтованою.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на посаді заступника прокурора Запорізької області.

Наказом Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1451к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Запорізької області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року в справі №808/8156/14, яке набрало законної сили 22 липня 2020 року, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області з 24 жовтня 2014 року.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду в справі № 808/8156/14 в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допущено до негайного виконання.

Наказом Генерального прокурора України № 292к від 27 вересня 2021 року на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду справі № 808/8156/14 ОСОБА_1 поновлено на посаді.

Наказом Генерального прокурора № 293к від 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури з 27 вересня 2021 року у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень прокурора.

Спірним в цій справі є питання наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на публічній службі.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 236 КЗпП врегульоване питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, законодавцем визначено обов`язок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) виплатити працівнику середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

В цьому випадку судом 13 січня 2020 року ухвалено рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області з 24 жовтня 2014 року, рішення допущено до негайного виконання, проте позивач поновлений на посаді лише наказом Генерального прокурора України № 292к від 27 вересня 2021 року.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивача поновлення на посаді на підставі судового рішення, ухваленого 13 січня 2020 року та яке підлягало негайному виконанню, тільки 27 вересня 2021 року, є правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 14 січня 2020 року по 26 вересня 2022 року (день напередодні видання наказу про поновлення позивача на роботі), а з врахуванням досягнення позивачем 65-річного віку та припинення повноважень прокурора, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 14 січня 2020 року по 17 листопада 2020 року (включно).

Доводи відповідача про те, що Запорізька обласна прокуратура не є належним відповідачем у справі, оскільки не з вини відповідача відбулась затримка у поновленні позивача на посаді, суд відхиляє, адже заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась прокуратурою Запорізької області як роботодавцем, у зв`язку з чим нарахування та виплата середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення має здійснюватися саме Запорізькою обласною прокуратурою як органом, в якому позивач перебував у трудових правовідносинах (після перейменування прокуратури Запорізької області).

Доводи третьої особи, що затримка у поновленні позивача відбулась у зв`язку з відсутністю волевиявлення саме позивача, який не звертався з питання реалізації судового рішення, не пред`являв його до примусового виконання, є цілком необґрунтованими, адже приведеними вище нормами матеріального права (статті 235 КЗпП) та нормами процесуального права (статей 371 та 372 КАС України) імперативно встановлено негайне виконання рішень про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, тобто рішення про поновлення на посаді мають виконуватися негайно в силу закону, безвідносно до волевиявлення особи, яку поновлено на роботі судовим рішенням, та звернення рішення до примусового виконання.

Суд зауважує, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу пред`явлення рішення до виконання, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

За правовою позицію, викладеною Верховним Судом у постановах від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2021 року у справі №640/755/19.

Оскільки третьою особою наказ про поновлення позивача на посаді публічної служби видано 27 вересня 2021 року , тоді як рішення про поновлення на посаді ухвалено 13 січня 2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач у силу статті 236 КЗпП має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді.

Суд також відхиляє доводи апелянтів про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, за приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям грошова винагорода, одноразова грошова допомога при звільненні та оплата праці і заробітна плата, які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, зокрема, змінено редакцію статті 233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, оскільки тримісячний строк звернення до суду обчислюється з 01 липня 2023 року, а з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 24 липня 2023 року, суд вказує на відсутність підстав вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Запорізької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року в справі № 280/5786/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року в справі № 280/5786/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Офіс Генерального прокурора, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 06 березня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов