Справа № 520/36230/23
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 березня 2024 року Справа № 520/36230/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (вул. Клочківська, буд. 228, м. Харків, 61045, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у наданні ОСОБА_1 затребуваної інформації матеріалів службового розслідування в частині, що стосується його.

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України надати ОСОБА_1 копії матеріалів службового розслідування, які покладені в основу внесення відомостей до ЄРДР (кримінальне провадження № 0000088 від 14.03.2022) в частині, яка стосується ОСОБА_1 з приховуванням інформації, яка відображає персональні дані інших осіб та/або у вигляді витягів тощо.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження.

Сторони повідомлені про розгляд справи своєчасно та належним чином.

Відповідач правом подання відзиву не скористався без зазначення причин.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Позивач проходив службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України до 17.03.2022 року.

Починаючи з 24.02.2022 року відбулась низка подій, які так чи інакше пов`язані з існуванням кримінального провадження № 0000088 від 14.03.2022, яке проводиться Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава з приводу самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану військовослужбовцями НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

При цьому, обставинами, що передували внесенню відповідних відомостей до ЄРДР було проведення службового розслідування та виконання командуванням відповідача приписів п.4 розділу VII Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого Наказом МВС України від 08.11.2021 року № 815, за яким, якщо під час проведення службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення, учинене військовослужбовцем, містить ознаки кримінального правопорушення, начальник (командир) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Отже, висновки вказаного службового розслідування напряму пов`язані з кримінальним провадженням, в рамках якого у позивача відсутній статус підозрюваного або обвинуваченого.

На численні звернення до органу досудового розслідування з питання закриття кримінального провадження у відношенні до фактів, де фігурує позивач, відповідним органом не вчинено жодних дій та лише усній формі роз`яснено, що перш за все вирішуйте відповідні питання з відповідною військовою частиною.

З метою отримання матеріалів службового розслідування у відношенні до позивача до відповідача було скеровано відповідний адвокатський запит.

Однак, відповідач у листі від 28.11.2023 року відмовив у наданні затребуваної інформації, з огляду на те, що дана інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі ст. 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі- Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (стаття 21 Закону № 2657-XII).

Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. У пункті 6 частини першої статті 14 Закону № 2939- VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. За змістом частини першої статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною першою статті 22 Закону № 2939- VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит (пункт 1); інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (пункт 2).

За правилами частини першої статті 6 Закону № 2939- VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання

розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим

інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частина друга статті 6 Закону № 2939-VI).

Таким чином, нормами законів № 2939-VI та № 2657- XII передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У листі відповідача від 28.11.2023 року фактично наголошено на статусі затребуваної інформації як інформації з обмеженим доступом всупереч тому, що запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI.

Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

Відтак передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».

Положення частини другої статті 6 Закону передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».

Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №554/11837/14-а та випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №9901/249/19.

Фактично, відмова відповідача пов`язана з поширенням на інформацію критерію конфіденційності за ч.2 ст.21 ЗУ «Про інформацію», оскільки у службових матеріалах містяться персональні дані інших осіб, а ст.11 зазначеного Закону чітко вказано, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Поряд з цим, відповідач, відмовляючи позивачу у затребуваній інформації, не вказав, яка саме конфіденційна інформація із переліченого та затвердженого Законом списку (без розкриття такої), міститься в матеріалах службового розслідування.

При цьому, позивач не наполягає на наданні повної інформації, в якій містяться будь-які персональні дані інших осіб, а лише вимагає надати відповідні матеріали службового розслідування в частині, яка стосується лише його, решта інформації може бути прихованою, інформація може бути наданою у формі витягів тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (вул. Клочківська, буд. 228, м. Харків, 61045, код ЄДРПОУ 14321742) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

- визнати протиправною відмову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у наданні ОСОБА_1 затребуваної інформації матеріалів службового розслідування в частині, що стосується його.

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України надати ОСОБА_1 копії матеріалів службового розслідування, які покладені в основу внесення відомостей до ЄРДР (кримінальне провадження № 0000088 від 14.03.2022) в частині, яка стосується ОСОБА_1 з приховуванням інформації, яка відображає персональні дані інших осіб та/або у вигляді витягів тощо.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сагайдак В.В.