Справа № 280/8110/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8110/23
(суддя Сіпака А.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №280/8110/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 вересня 2023 року звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби згідно з пп. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.08.2023 щодо звільнення з військової служби згідно з пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2231-XII Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з наявністю в матері дружини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідності II (другої) групи та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду. Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2231-XII Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку з наявністю в матері дружини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідності II (другої) групи.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що системний аналіз абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що вказана норма Закону не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності документів, які підтверджують обов`язок військовослужбовця піклуватися та/або утримувати, у цьому випадку, матір дружини, що спростовує доводи відповідача про такий обов`язок, а тому відмова у задоволенні рапорту у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, які покладають обов`язок піклування про матір дружини саме на позивача, є неправомірною, оскільки згідно абз. 5 підп. «г» п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232-ХІІ наявність у військовослужбовця одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи є самостійною підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, незалежно від того чи така особа потребує постійного догляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно трактував положення абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з наявністю матері дружини ОСОБА_3 із числа осіб з інвалідністю II групи (а.с.10).

Листом від 30.08.2023 № 3285 відповідач повідомив представника позивача про те, що за результатом розгляду рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 та доданих до нього документів військовою частиною НОМЕР_1 не прийнято позитивного рішення, а саме позивачу відмовлено у звільненні з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII. Підстава: відсутність належних документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), саме молодшим сержантом ОСОБА_1 (а.с.11).

Правомірність бездіяльності відповідача щодо звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту від 20.08.2023 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до положень Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок та військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, зазначена норма Закону не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності документів, які підтверджують обов`язок військовослужбовця піклуватися та/або утримувати одного із батьків (дружини чи чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , копію якого було додано до рапорту позивача, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 (а.с.19).

У подальшому, між позивачем та громадянкою ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.12).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №164171 матері дружини позивача ОСОБА_3 з 06.07.2023 встановлено ІІ групу інвалідності (причина захворювання загальне захворювання). Вказані вище документи позивач долучав до рапорту про звільнення з військової служби (а.с.30).

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що відповідач відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, зробив помилковий висновок про необхідність надання позивачем документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю його дружини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, саме молодшим сержантом ОСОБА_1 .

Як наслідок суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 20.08.2023 щодо звільнення його з військової служби згідно з підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю в матері дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідності ІІ (другої) групи та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №280/8110/23 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 06 березня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов