Справа № 160/18852/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/18852/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року (головуючий суддя Дєєв М.В.) у справі №160/18852/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення грошового забезпечення, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 401 о/с від 20.06.2023 року по особовому складу в частині що стосується переміщення капітана поліції ОСОБА_1 (0046854) на посаду старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 2 Синельниківського районного управління поліції, звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції з 21 червня 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року по особовому складу в частині що стосується переведення капітана поліції ОСОБА_1 (0046854) старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 2 Синельниківського районного управління поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення, яке є різницею за час виконання роботи на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 2 Синельниківського районного управління поліції з 21.06.2023 року по 17.07.2023 року.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області у званні капітана поліції. До 21.06.2023 року позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції. 20.06.2023 року Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було винесено наказ № 401 о/с по особовому складу, яким позивача по справі переміщено на посаду старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 2 Синельниківського районного управління поліції, звільнено з посади старшого

оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції, з 21 червня 2023 року. Вказаний наказ мотивований посиланням на ч.ч. 1, 8 ст. 65 Закону України Про національну поліцію, ч. 1 ст. З Закону України: Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану. Натомість, за позицією позивача, будь-яких підстав для звільнення позивача з посади (старшого оперуповноваженого) та призначення його на нижчу посаду (старшого інспектора-чергового) не було, згоди на призначення на нижчу посаду та в іншу місцевість він не надавав, дисциплінарних стягнень, які б мали наслідком його переміщення по службі також не було, тому, за позицією позивача, наказ № 401 c/o від 20.06.2023 року, в частині переміщення позивача на нову посаду та його звільнення із займаної посади є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім цього, 14.07.2023 року відповідачем було винесено наказ № 458 о/с по особовому складу, яким позивача по справі переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17 липня 2023 року. Свій наказ відповідач аргументував ч.ч. 1, 7, 8 ст. 65 Закону України Про національну поліцію. Позивач зазначав, що будь-яких підстав для переведення позивача в іншу місцевість не було, згоди на його переведення в іншу місцевість він не надавав, дисциплінарних стягнень, які б мали наслідком його переведення також не було, тому, за позицією позивача, наказ № 458 о/с від 14.07.2023 року, в частині переведення позивача по справі є незаконним та підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції визнав безпідставними аргументи позивача про те, що оскаржувані накази могли бути видані виключно за згодою позивача на переведення (переміщення) по службі.

Такі висновки суд обгрунтував тим, що відповідно до Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказу Національної поліції України від 04.12.2015 №142, за посадою старший оперуповноважений, старший дільничний офіцер поліції передбачено граничне спеціальне звання капітан поліції, тобто вказані посади є рівнозначними. З цих підстав суд вказав на необгрунтованість позиції позивача щодо переведення без його згоди на нижчу посаду.

Також, суд першої інстанції зазначив те, що положення ст.65 Закону України «Про національну поліцію», в редакції, яка дії на період воєнного стану, не передбачають надання згоди поліцейського при переведенні його на службу в іншу місцевість. Таке переведення (переміщення) здійснюється виключно в інтересах служби і незалежно від волі поліцейського.

З цих підстав суд в задоволенні позову відмовив, при цьому, також визнав безпідставним посилання позивача на положення ст.32 КЗпП України, вказавши, зокрема, на те, що трудове законодавство підлягає застосуванню виключно у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обгрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про те, що спірні накази могли бути видані без згоди позивача. Позивач наполягає на тому, що переміщення поліцейського на службі повинно відбуватися і враховуючи вимоги, передбачені ст.32 КЗпП України, оскільки спеціальним Законом, яким встановлено підстави для переміщення поліцейського, не визначено того, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області.

До 21.06.2023 року ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 20.06.2023 року №401 о/с По особовому складу відповідно до частин першої та восьмої статті 65 Закону України Про Національну поліцію, частини першої статті 3 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану переміщено капітана поліції ОСОБА_1 (0046854) на посаду старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №2 Синельниківського районного управління поліції (посадовий оклад 2500 гривень, надбавка за специфічні умови проходження служби 45%) звільнивши з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції, з 21 червня 2023 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 року №458 о/с По особовому складу відповідно до частин 1, 7 та 8 статті 65 Закону України Про Національну поліцію переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17 липня 2023 року капітана поліції ОСОБА_1 (0046854), звільнивши з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №2 Синельниківського районного управління поліції. Підстава доповідна записка від 14 липня 2023 року №20/2821 та лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року №1743/01/12-2023.

Не погоджуючись з вказаними наказами, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Стосовно аргументів позивача про те, що оскаржуваним наказом №401 о/с позивача фактично переміщено на нижчу посаду, і таке переміщення здійснено без відповідних на це правових підстав, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється: 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

У свою чергу, ч.2 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Відповідно до Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказу Національної поліції України від 04.12.2015 №142, за посадою старший оперуповноважений, старший дільничний офіцер поліції передбачено граничне спеціальне звання капітан поліції.

Отже, враховуючи наведені положення ч.2 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» та встановлені граничні спеціальні звання на посадах старший оперуповноважений та старший дільничний офіцер поліції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірному випадку відбулося переміщення позивача на рівнозначну посаду.

Стосовно аргументів позивача про неможливість переведення (переміщення) без його згоди з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (наказ №458 о/с).

Як зазначено вище, така позиція позивача обгрунтована тим, що переміщення поліцейського на службі повинно відбуватися і враховуючи вимоги, передбачені ст.32 КЗпП України, оскільки спеціальним Законом, яким встановлено підстави для переміщення поліцейського, не визначено того, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

Відповідно до ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Згідно із ч.9 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, що діє з 01.05.2022) встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Отже, оскільки спеціальним законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено наявність згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у будь-яку місцевість, а чинна редакція ст.60 Закону України «Про Національну поліцію» прямо визначає законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з проходженням служби в поліції, то судом першої інстанції обгрунтовано визначено безпідставною вищезазначену позицію позивача.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у справі №620/3663/19 (постанова від 25.05.2023) суть якої, зокрема, якої зводиться до того, що відсутність у Законі України «Про Національну поліцію» норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їх вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, на чому наполягав позивач.

Стосовно посилань позивача в апеляційній скарзі на пп. «а», «ж» п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінет Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

Відповідно п.п «а» п.40 Положення при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

П.п. «ж» п.40 Положення встановлено, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.

Посилаючись на вказані положення, позивач зазначає про неправомірність його переміщення без відповідної перепідготовки та без висновку ВЛК.

З приводу такої позиції позивача слід зазначити те, що у відповідності до п.4 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, оскільки такі вимоги не передбачені Законом України «Про Національну поліцію», то вищезазначені приписи Положення №114 не можуть бути застосовані у спірних відносинах. При цьому, враховуючи і те, що п. «ж» п.40 Положення взагалі регулюють порядок переміщення осіб, визнаних здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), взагалі не стосується суті спору, оскільки таких підстав позову, як неможливість переміщення за станом здоров`я, позивачем визначено не було.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи, з`ясувавши аргументи позивача, з якими він пов`язує незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі №160/18852/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 05.03.2024

Повний текст виготовлено 06.03.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк