Справа № 360/1510/23
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1510/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними, стягнення грошової компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої звернувся адвокат Прийма Роман Сергійович (далі - представник позивача), до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач-1), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - відповідач-2), в якій представник позивача просить:

- визнати протиправними дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року у розмірі 22124,27 грн;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 28 лютого 2023 року по 17 листопада 2023 року у розмірі 25935,58 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к її звільнено з посади старшого державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 16 листопада 2022 року за взаємною домовленістю, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про держану службу» (зі змінами), з припиненням державної служби.

При звільненні позивач не була ознайомлена з цим наказом та про його існування їй стало відомо з листа СМУ МЮ (м. Харків) від 06 червня 2023 року № 249/363/17/23/10.1.

У подальшому після звільнення позивач продовжувала працювати з 17 листопада 2023 року та обіймала посаду головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області СМУ МЮ (м. Харків).

28 лютого 2023 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби на підставі поданої заяви.

Позивач розраховував, що повний розрахунок здійснить Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, оскільки воно є правонаступником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), але повного розрахунку здійснено не було.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

На численні запити до відповідача про надання повного розрахунку грошової компенсації за невикористання щорічних відпусток, тільки 06 червня 2023 року було надано відповідачем лист з розрахунком, в якому повідомлено, що за 2019, 2020, 2021 роки нарахування грошової компенсації за додаткову відпустку працівнику, який має двох або більше дітей віком до 15 років, можливе за умови надання особою підтверджуючих документів для надання такої відпустки, а саме, свідоцтва про народження дітей та довідки батька про те, що він не використав таку відпустку за місцем роботи у 2021 році.

Позивач повторно була змушена звертатися до відповідача з підтверджуючими документами для надання такої відпустки, а саме: свідоцтва про те, що він не використав таку відпустку за місцем роботи у 2021 році.

14 вересня 2023 року від відповідача-2 отримано розрахунок грошової компенсації за невикористання щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року, в якому зазначено, що середньоденна заробітня плата складає 404,17 грн (146310,88 : 362); сума нарахованої компенсації за 68 календарних днів - 27483,56 грн, податок на доходи фізичних осіб (18 %) - 4947,04 грн, військовий збір (1,5 %) - 412,25 грн; до виплати - 22124,27 грн (27483,56 - 4947,04 - 412,25).

До розрахунку від 14 вересня 2023 року додано листа від 02 вересня 2023 року № 298/472/23/10.1, в якому зазначено, що кошти відповідачем-2 найближчим часом сплачуватись на користь позивача не будуть за відсутності кошторису СМУ МЮ (м. Харків) та у зв`язку з відсутністю коштів.

Обов`язок щодо сплати на користь позивача суми заборгованості за невикористану відпустку при звільненні складає 22124, 27 грн, яка, на думку позивача, має бути виплачена саме відповідачем-1, як правонаступником відповідача-2.

Таким чином, роботодавець не виконав свій обов`язок перед позивачем щодо розрахунку з ним при звільнені у повному обсязі, а тому можна дійти висновку, що позивач мав право при звільненні на отримання належної йому компенсації за невикористану відпустку та суми недонарахованих відпускних відповідно до норм КЗпП України.

Представник позивача вважає, що наразі у відповідача-1 наявний обов`язок щодо сплати на користь позивача грошової компенсації за невикористання щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2023 року по 17 листопада 2023 року у розмірі 25935,58 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції 31 січня 2024 року подало до суду відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що позивач з 17 липня 2012 року працювала в органах юстиції Луганської області, з 28 грудня 2019 року почала перебувати у трудових правовідносинах із СМУ МЮ (м. Харків).

За положеннями статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, на підставі заяви позивача від 14 листопада 2022 року Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) було видано наказ № 5744/к від 15 листопада 2022 року про звільнення ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Сєвєродонецького відділу ДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із займаної посади 16 листопада 2022 року за взаємною домовленістю, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» (із змінами), з припиненням державної служби.

Вказаним наказом також вирішено: Управлінню персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Управлінню фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснити всі необхідні розрахунки, записи до трудової книжки та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних відпусток після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни.

Між тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» від 22 вересня 2022 року № 4011/5, реорганізовано міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції. Зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) () реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ().

23 вересня 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 015082677 про перебування Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в стані припинення у зв`язку з реорганізацією.

Разом з тим, до структури Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) () входили структурні підрозділи, місце розташуванням яких є Донецька та Луганська області, які в свою чергу є тимчасово окупованими (частково та повністю відповідно), тому відповідно процес передачі майна та активів до правонаступника - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код 43316700) наразі ще триває.

Отже, на теперішній час Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває в стані припинення та відомості про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено.

З указаного вбачається, що на даний час обов`язок щодо проведення остаточного розрахунку при звільненні, зокрема, і за період роботи позивача з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року, покладено на Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі наказу від 15 листопада 2022 року № 5744/к про звільнення ОСОБА_1 .

Щодо проведення Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції з ОСОБА_1 розрахунку при звільненні у повному обсязі.

На підставі заяви нозивача від 15 листопада 2022 року Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) було видано наказ від 15 листопада 2022 року № 5763/к про призначення ОСОБА_1 на посаду головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу ДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 17 листопада 2022 року по строковому трудовому договору на період дії воєнного стану до призначення переможця конкурсу, або спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 8 рангу державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби.

Таким чином, після звільнення з державної служби позивач вирішила знову працевлаштуватися до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), однак вже за строковим трудовим договором на період дії воєнного стану.

У зв`язку з проведенням реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, було прийнято наказ Міністерства юстиції України від 16 листопада 2022 року № 5130/5 «Про відділи державної виконавчої служби», відповідно до якого з 26 грудня 2022 року виведено зі складу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відділи державної виконавчої служби та введено їх до складу перейменованого Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з підпорядкуванням цьому міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції.

Відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 грудня 2022 року № 5107/04 «Про особовий склад відділів державної виконавчої служби у Луганські області», з 02 січня 2023 року позивач почала перебувати у трудових правовідносинах із Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 лютого 2023 року № 1699/04 ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28 лютого 2023 року. При звільнені їй була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку за 2022 рік як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову соціальну відпустку за 2023 рік як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років тривалістю 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби понад 10 років тривалістю 06 календарних днів та за щорічну основну відпустку за період роботи з 17 листопада 2022 року по 28 лютого 2023 року тривалістю 09 календарних днів.

Таким чином, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції провело з позивачем розрахунок при звільнені за період роботи по строковому трудовому договору з 17 листопада 2022 року по 28 лютого 2023 року у повному обсязі.

З урахуванням вказаного відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення грошової компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48059,85 грн.

31 січня 2024 року Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) також подало відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , вказуючи на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Луганській області; утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2 постанови), у тому числі й Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Пунктом 3 вказаної постанови встановлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1. Тобто, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником ліквідованих Головних територіальних управлінь юстиції у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870, наказом Міністерства юстиції України від 17 грудня 2019 року № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби» виведено районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції в областях зі складу головних територіальних управлінь юстиції в областях та введено до складу міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції з підпорядкуванням цим міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції.

Отже, ОСОБА_1 , яка з 17 липня 2012 року працювала в органах юстиції Луганської області, з 28 грудня 2019 року почала перебувати в трудових правовідносинах з Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків).

При цьому, оскільки до структури відповідача-2 входили структурні підрозділи Донецької, Луганської та Харківської областей, ведення та зберігання особових справ працівників цих структурних підрозділів забезпечувалось відповідними відділами організації роботи та розвитку персоналу у регіонах.

Ведення особових справ, трудових книжок та інших документів з питань проходження державної служби та кадрового забезпечення здійснювалось відділом організації роботи та розвитку персоналу у Луганській області Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яке територіально розташовувалось за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 22. Тобто, особова справа позивача та інші документи проходження нею державної служби перебували за цією адресою.

24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне вторгнення російських військ на територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (з подальшими змінами) в Україні введений воєнний стан, строк дії якого продовжено.

З 25 лютого 2022 року відповідним наказом відповідача-2 працівникам Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) була запроваджена дистанційна робота на період дії воєнного стану. Військовослужбовцями російської федерації приміщення за вищевказаною адресою, а також майно, матеріали діловодства та архівні матеріали структурних підрозділів, які розташовувались за цією адресою, було захоплено.

За даним фактом внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за номером 0000090 від 13 липня 2022 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22 серпня 2022 року № 4011/5 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

23 вересня 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис № 015082677 про перебування Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в стані припинення.

Отже, з 23 вересня 2022 року Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції(м. Харків) перебуває в стані припинення.

Наказом Міністерства юстиції України № 4011/5 від 22 вересня 2022 року, крім іншого, утворено комісії з реорганізації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, а також відповідно до статті 105 ЦК України встановлено двомісячний строк для заявлення кредиторами своїх вимог до юридичних осіб, що реорганізуються.

На виконання вказаного наказу Мін`юсту, головою комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідним наказом затверджено персональний склад комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до частини 4 статті 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

На підставі заяви позивача від 14 листопада 2022 року Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) було видано наказ від 15 листопада 2022 року № 5744/к про звільнення ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Сєвєродонецького відділу ДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із займаної посади 16 листопада 2022 року за взаємною домовленістю, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» (із змінами), з припиненням державної служби.

Вказаним наказом також вирішено: Управлінню персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Управлінню фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснити всі необхідні розрахунки, записи до трудової книжки та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних відпусток після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни.

Відповідно до заяви позивача від 15 листопада 2022 року Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) було видано наказ від 15 листопада 2022 року № 5763/к про призначення ОСОБА_1 на посаду головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу ДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 17 листопада 2022 року по строковому трудовому договору на період дії воєнного стану до призначення переможця конкурсу, або спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 8 рангу державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 16 листопада 2022 року № 5130/5 «Про відділи державної виконавчої служби» з 26 грудня 2022 року виведено зі складу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відділи державної виконавчої служби та введено їх до складу перейменованого Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з підпорядкуванням цьому міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції.

Отже, з 02 січня 2023 року позивач почала перебувати у трудових правовідносинах із Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції.

Стосовно тверджень позивача про те, що про існування наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к їй стало відомо з листа від 06 червня 2023 року № 249/363/17/23/10.1, відповідач-2 вказує на наступне.

Так, підставою для прийняття наказу СМРУ МЮ (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к стала заява ОСОБА_1 від 14 листопада 2022 року про звільнення із займаної посади за взаємною домовленістю відповідно до частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» з 16 листопада 2022 року. Вказана заява була написана позивачем власноручно.

У подальшому, 15 листопада 2022 року позивачем була подана заява про призначення її на посаду головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу ДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 17 листопада 2022 року на період дії воєнного стану. На підставі вказаної заяви було видано наказ від 15 листопада 2022 року № 5763/к.

Відповідні записи про звільнення та призначення на підставі цих наказів було внесено до трудової книжки позивача, що підтверджується записами № 19 і № 20 відповідно.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що з 28 лютого 2023 року позивач припинила перебувати у трудових правовідносинах із відповідачем-1 та після звільнення їй було видано трудову книжку, копію якої вона додає до позову.

Отже, з викладеного логічно слідує, що позивач не могла не бути обізнана про наказ від 15 листопада 2022 року № 5744/к, оскільки сама подавала заяву про звільнення, а також про призначення на вищу посаду, а також могла дізнатися про вказаний наказ з оригіналу трудової книжки, яку отримала після свого звільнення.

Стаття 9-1 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) регулює порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів. Так, відповідно до вказаної норми доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/ перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Положення статті 9-1 Закону № 889-VIII надають суб`єкту призначення право вибору надіслання документів в один із способів: поштою, електронною поштою чи з використанням інших засобів зв`язку.

Верховним Судом у постановах від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21 і від 22 грудня 2022 року у справі № 160/8601/20 зроблено висновки, що вибір одного із зазначених у статті 9-1 Закону № 889-VIII способів доведення інформації не тягне за собою обов`язку одночасного використання іншого.

28 липня 2022 року ОСОБА_1 на виконання статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в період воєнного стану» направлено до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву, якою повідомлено засоби комунікаційного зв`язку з нею.

Отже, після видання наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к та наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 5763/к від 15 листопада 2022 року, вони були доведені до відома позивача у порядку, визначеному статтею 9-1 Закону № 889-VIII та частини другої статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в період воєнного стану», а саме шляхом направлення їх копій за номером НОМЕР_1 із використанням месенджеру «Viber». Про що працівниками Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний протокол, з дотриманням вимог, встановлених Порядком фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042.

Отже, вищевказане свідчить про необґрунтованість тверджень позивача щодо недоведення до її відома наказу від 15 листопада 2022 року № 5744/к.

Щодо непроведення відповідачем-2 розрахунку при звільненні із позивачем на підставі наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Отже, ключовим є те, що у день звільнення з працівником має бути проведений повний розрахунок та виплата усіх належних до виплати сум.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - це заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди, а первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до пункту 1.6 наказу Державного комітету статистики України від 28 серпня 2005 року № 286 «Про затвердження Інструкції зі статистики кількості працівників» до первинної облікової документації підприємства, установи, організації належать: наказ (розпорядження) про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу, припинення трудового договору; накази (розпорядження) про надання відпустки; табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості, платіжні відомості.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах організаціях регламентується наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» (далі - наказ № 489). У табелі обліку використання робочого часу робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи.

Відповідно до частини дванадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки», власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам.

Надання відпустки оформляється наказом (розпорядженням) про надання відпустки (типова форма № П-3 наказу № 489). На підставі наказу (розпорядження) про надання відпустки відділ кадрів робить відмітки в особовій картці працівника (типова форма № П-2 наказу Держкомстату № 489). Відповідно до підпункту «б» пункту 121 наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» підприємствами ведуться реєстраційні журнали з кадрових питань (особового складу) зі строком зберігання 75 років.

Відповідно до наказу № 489 типовими формами первинної облікової документації підприємств, установ, організацій є: наказ (розпорядження) про прийняття на роботу; наказ (розпорядження) про надання відпустки; наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжна відомість працівника; розрахунково-платіжна відомість (зведена).

Пунктами 81, 82 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 передбачено, що проєкти наказів (розпоряджень) з кадрових питань (особового складу) (про прийняття на роботу, звільнення, надання відпустки, відрядження тощо) готує кадрова служба на підставі рішень (вказівок) керівника установи організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру, доповідних записок керівників структурних конкурсних документів (протоколів та рішень атестаційної чи іншої комісії), заяв працівників, трудових договорів та інших документів. Проєкти наказів (розпоряджень) з кадрових питань (особового складу) візуються працівником кадрової служби, який створив документ, та його керівником, а також залежно від видів наказів посадовими особами структурного підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції, бухгалтерської служби, іншими посадовими особами, яких стосується документ.

Беручи до уваги зазначене, табель обліку використання робочого часу та наказ (розпорядження) про надання відпустки є первинними документами, відповідно до даних яких здійснюється нарахування заробітної плати або компенсація за невикористані дні відпусток у разі звільнення працівника.

Як вказувалось вище, ОСОБА_1 працювала в органах юстиції Луганської області з 17 липня 2012 року. Отже, саме з цієї дати з нею мав би бути проведений повний розрахунок при звільненні.

Однак, як зазначалось, особова справа та інші документи залишились на тимчасово окупованій території Луганської області. Відтак, як на час видання наказу так і на теперішній час у відповідача-2 відсутні первинні документи, на підставі яких можливо було б провести повний розрахунок з позивачем при її звільненні 16 листопада 2022 року.

Саме з урахуванням цього, наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к визначено: Управлінню персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Управлінню фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснити всі необхідні розрахунки, записи до трудової книжки та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних відпусток після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни.

Враховуючи викладені обставини, можна зазначити про відсутність протиправної бездіяльності з боку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при не проведенні розрахунку при звільненні позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні зазначено, що частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції чинній на момент звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України (ву редакції чинній на момент звільнення позивача) згідно з приписами якої, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торговопромислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами. військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до частини 2, 3 статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Частиною 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.

Торгово-промислова палата України (ТПП України) листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Також ТПП України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форсмажорних обставин (обставин непереборної сили), зазначивши на офіційному сайті, що не обов`язково звертатись до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП. Для посвідчення форс-мажору пропонується роздрукувати загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин та посилатись на нього.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 (в редакції чинній на момент звільнення Позивача), затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) або даних, що оприлюднюються на офіційних сторінках Міністерства оборони України або Збройних сил України. Так, зокрема, до вказаного переліку входять Сєвєродонецька міська територіальна громада Харківська міська територіальна громада.

Таким чином, можна дійти до висновку про відсутність вини відповідача-2 у невиплаті позивачу належних сум при звільненні, оскільки така невиплата відбулася через настання обставин непереборної сили, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням вказаного відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 17 липня 2012 року працювала в органах юстиції Луганської області, з 28 грудня 2019 року перебувала в трудових правовідносинах із Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), з 02 січня 2023 року - з Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ідентифікаційний код 43315445) з 23 вересня 2022 року перебуває в стані припинення у зв`язку з реорганізацією, про що внесено запис № 015082677.

Відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), звільнено із займаної посади з 16 листопада 2022 року за взаємною домовленістю, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про держану службу» (зі змінами), з припиненням державної служби.

В наказі зазначено: Управлінню персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Управлінню фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснити всі необхідні розрахунки, записи до трудової книжки та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних відпусток після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни.

Згідно з наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5763/к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 17 листопада 2022 року по строковому трудовому договору на період дії воєнного стану до призначення переможця конкурсу або до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 8 рангу державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби.

Відповідно до витягу з наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 грудня 2022 року № 5107/04 «Про особовий склад відділів державної виконавчої служби у Луганські області» ОСОБА_1 , головний державний виконавець Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вважається такою, що обіймає посаду головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на період до призначення в установленому законом порядку на цю посаду переможця конкурсу, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, з 02 січня 2023 року.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 лютого 2023 року № 1699/04 «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звільнено із займаної посади 28 лютого 2023 року за власним бажанням відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про держану службу» з припиненням державної служби. Управлінню бухгалтерського обліку, планово-фінансової дяльності та ресурсного забезпечення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Челядіна І. В.) виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку за 2022 рік як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову соціальну відпустку за 2023 рік як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років тривалістю 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби понад 10 років тривалістю 06 календарних днів та за щорічну основну відпустку за період роботи з 17 листопада 2022 року по 28 лютого 2023 року тривалістю 09 календарних днів, пропорційно до відпрацьованого часу, відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України.

У листі від 09 травня 2023 року № 19428/18948-24-23/15.5, розглянувши заяву позивача від 17 квітня 2023 року, Східне міжрегіональное управління Міністерства юстиції зазначило, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 22 вересня 2022 року № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. З 02 січня 2023 року позивач обіймала посаду головного державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (наказ Міністерства юстиції України від 16 листопада 2022 року № 5130/5 «Про відділи державної виконавчої служби», наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 грудня 2022 року № 5107/04 «Про особовий склад відділів державної виконавчої служби у Луганській області»). 28 лютого 2023 року позивача звільнено із займаної посади, за власним бажанням, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби, на підставі поданої заяви. Разом з тим, керуючись статею 83 Кодексу законів про працю України, на підставі інформації наявній у особовій справі, та відповідно до довідки про невикористані щорічні відпустки, наданої Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), при звільненні позивачу компенсовано невикористані щорічні відпустки.

Відповідно до довідки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30 січня 2024 року про невикористані щорічні та додаткові відпустки ОСОБА_1 , старший державний виконавець Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року невикористала такі дні відпусток: грошова компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби понад 9 років тривалістю 05 календарних днів за 2021 рік; грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 17 жовтня 2020 року по 16 жовтня 2021 року тривалістю 30 календарних днів; грошова компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 17 жовтня 2020 року по 16 жовтня 2021 року тривалістю 03 календарних дні, пропорційно до відпрацьованого часу; грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» за 2019 рік; грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» 2020 рік; грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» 2021 рік.

У листі від 06 червня 2023 року № 249/363/17/23/10.1 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) на адвокатський запит від 24 травня 2023 року щодо надання довідки з розрахунком грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за час роботи в органах юстиції ОСОБА_1 повідомило, що в нього наявна інформація про невикористані дні щорічних та додаткових відпусток ОСОБА_1 за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року, а саме: грошова компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби понад 9 років тривалістю 05 календарних днів за 2021 рік, грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 17 жовтня 2020 року по 16 жовтня 2021 року тривалістю 30 календарних днів, грошова компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 17 жовтня 2020 року по 16 жовтня 2021 року тривалістю 03 календарних дні, пропорційно до відпрацьованого часу. Стосовно грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» (зі змінами) повідомлено, що така відпустка надається жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років (до 15 квітня 2021 року), чи одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років (після 15 квітня 2021 року). Одночасно повідомлено, що за 2019, 2020, 2021 роки нарахування грошової компенсації за додаткову відпустку працівнику, який має двох або більше дітей віком до 15 років, можливе за умови надання особою підтверджуючих документів для надання такої відпустки, а саме, свідоцтва про народження дітей та довідки батька про те, що він не використав таку відпустку за місцем роботи у 2021 році. Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 01 квітня 2020 року № 620/6 з 13 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 надано відпустку, як матері, яка має двох дітей до 15 років за 2017 рік, наказом Східног

Відповідно до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 , в якому кількість календарних днів для розрахунку середньої складає 362 календарних днів. Середньоденна 146310,88 : 362 = 404,17 грн. Сума нарахованої компенсації за 38 календарних днів складає 15358,46 грн. Податок на доходи фізичних осіб (18 %) - 2764,52 грн. Військовий збір (1,5 %) - 230,38 грн. До виплати 15358,46 - 2764,52 - 230,38 = 12363,56 грн.

У листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02 серпня 2023 року № 298/472/23/23/10.1 зазначено, що за результатами розгляду заяв позивача від 11 липня 2023 року та від 18 липня 2023 року, на підставі доданих додатково документів - свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 03 березня 2015 року та серії НОМЕР_4 від 06 березня 2008 року, довідки Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05 липня 2023 року № ВП/16, здійснено розрахунок грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» (зі змінами) за 2019, 2020, 2021 роки. Оскільки Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває в стані припинення, кошторисом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на 2023 рік не було передбачено коштів для виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпусток. Відтак, здійснити виплату грошової компенсації зв невикористані дні щорічних та соціальних відпусток з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року не вважається за можливе.

Відповідно до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 , в якому кількість календарних днів для розрахунку середньої складає 362 календарних дні. Середньоденна 146310,88 : 362 = 404,17 грн. Сума нарахованої компенсації за 68 календарних днів складає 27483,56 грн. Податок на доходи фізичних осіб (18 %) - 4947,04 грн. Військовий збір (1,5 %) - 412,25 грн. До виплати 27483,56 - 4947,04 - 412,25 = 22124,27 грн.

У довідці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25 січня 2024 року № 12-18-2/СЗ зазначено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , яка дійсно працював на посаді старшого державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районні Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для розрахунку компенсації за невикористану у 2019, 2020, 2021 роках щорічної додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей до 15 років, становить з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору 404,17 грн. Кількість календарних днів для розрахунку середньої складає 362 календарних дні. Середньоденна 146310,88 : 362 = 404,17 грн. Сума нарахованої компенсації за 30 календарних днів складає 12125,10 грн. Податок на доходи фізичних осіб (18 %) - 2182,52 грн. Військовий збір (1,5%) - 181,88 грн. До виплати 12125,10 - 2182,52 - 181,88 = 9760,70 грн.

Відповідно до довідки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25 січня 2024 року № 12-18-2/СЗ при звільненні ОСОБА_1 (листопад 2022 року) виплачено 7390,91 грн, з яких: посадовий оклад - 2890,91 грн, надбавка за ранг - 163,64 грн, надбавка за вислугу років - 867,27 грн, надбавка за інтенсивність праці - 3469,09 грн.

Згідно з довідкою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26 січня 2024 року № 16.3/34/25/24/Дв і довідкою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29 січня 2024 року № 12-18-5/СЗ ОСОБА_1 за вересень 2022 року нараховано заробітну плату 16730,00 грн, за жовтень 2022 року - 10814,27 грн.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

У частині другій статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У статті 1 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Частинами першою-третьою статті 5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до частин першої та другої статті 86 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін є: державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Судом установлено і не заперечується сторонами, що позивача було звільнено зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за взаємною домовленістю, відповідно до частини другої статті 86 Закону № 889-VIII, з припиненням державної служби.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Суд зазначає, що наведена норма встановлює прямий обов`язок роботодавця провести з працівником повний розрахунок у день звільнення та завчасно письмово повідомити його про відповідні нараховані суми в день їх виплати. Таке повідомлення дозволяє усунути розбіжності у проведених роботодавцем і працівником розрахунків та уникнути потенційного спору.

Матеріали справи не містять та відповідачами не надано доказів виконання Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) вимог законодавства щодо виплати позивачу всіх сум, що належать їй, в день звільнення та письмового повідомлення позивача про належні при звільненні нараховані суми в день їх виплати.

Як вже зазначалось, в матеріалах справи наявні листи Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 06 червня 2023 року № 249/363/17/23/10.1 і від 02 серпня 2023 року № 298/472/23/23/10.1 з розрахунками грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 , з яких вбачається, що сума компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року за 68 календарних днів складає 27483,56 грн (без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

З урахуванням вказаного і того, що на момент розгляду цієї справи роботодавець не виконав свій обов`язок перед позивачем щодо розрахунку з ним при звільнені у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позивач мала право при звільненні на отримання належної їй компенсації за невикористані відпустки та суми недонарахованих відпускних відповідно до положень КЗпП України.

Разом з тим, суд наголошує, що вказані суми на користь позивача мали бути виплачені Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), з яким позивач перебувала у трудових відносинах.

Отже, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд не бере до уваги посилання відповідача-2 на те, що у нього відсутні кошти для своєчасної виплати позивачу, особова справа позивача та інші документи залишились на тимчасово окупованій території Луганської області, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача-2 від відповідальності, передбаченої законодавством, за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року суд зазначає наступне.

Так, судом з розрахунків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року встановлено, що сума компенсації за невикористані дні щорічних відпусток позивачу за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року за 68 календарних днів складає 27483,56 грн (без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів). При цьому вказана заборгованість визначена у відповідній сумі, яка підлягала сплаті.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ідентифікаційний код 43315445) з 23 вересня 2022 року перебуває в стані припинення у зв`язку з реорганізацією, про що внесено запис № 015082677.

На теперішній час Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває в стані припинення та відомості про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено.

Отже, наразі обов`язок щодо сплати на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року за 68 календарних днів складає 27483,56 грн на підставі наказу від 15 листопада 2022 року № 5744/к про звільнення ОСОБА_1 покладається на Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

У статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з державної служби) визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100 у редакції, яка діє на час вирішення спору).

Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно до довідки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26 січня 2024 року № 16.3/34/25/24/Дв і довідки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29 січня 2024 року № 12-18-5/СЗ заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці перед звільненням склала: за вересень 2022 року - 16730,00 грн, у тому числі посадовий оклад - 5300,00 грн, доплата за рагн - 300,00 грн, надбавка за вислугу років - 1590,00 грн, надбавка за інтенсивність праці - 7950,00 грн, щомісячна премія - 1590,00 грн; за жовтень 2022 року - 10814,27 грн, у тому числі посадовий оклад - 3785,71 грн, доплата за рагн - 214,29 грн, надбавка за вислугу років - 1135,71 грн, надбавка за інтенсивність праці - 4542,85 грн, щомісячна премія - 1135,71 грн.

За вересень 2022 року і жовтень 2022 року позивачем відпрацьовано 37 робочих днів (вересень 2022 року - 22 робочих дні, жовтень 2022 року - 15 робочих днів).

Відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15 листопада 2022 року № 5744/к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), звільнено із займаної посади з 16 листопада 2022 року за взаємною домовленістю, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про держану службу» (зі змінами), з припиненням державної служби.

День звільнення позивача із займаної посади - 16 листопада 2022 року вважається останнім днем роботи. Остаточного розрахунку з позивачем не проведено. Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України у редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, тобто за період з 17 листопада 2022 року по 16 травня 2023 року, становить 129 робочих днів.

Середньоденна заробітна плата позивача складає 744,44 грн ((16730,00 грн + 10814,27 грн) : 37 робочіх днів).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців а саме за період з 17 листопада 2022 року по 16 травня 2023 року, в арифметичному обчисленні складає 96032,76 грн (середньоденна заробітна плата 744,44 грн х 129 робочих днів).

Судом установлено, що при звільненні позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічних відпусток за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року за 68 календарних днів у розмірі 27483,56 грн, що відповідно до разрахунку, наданого Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), після відрахування податків і зборів становитиме 22124,27 грн.

У позовній заяві представник позивача просив стягнути компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року у розмірі 22124,27 грн, тобто судом фактично спір вирішено на користь працівника.

У частині другій статті 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З урахуванням вказаного, суд не вбачає підстав для зменшення суми відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Крім того, суд звертає увагу, що у постановах від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23 і від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22 Верховний Суд зазначив, що до спірних правовідносин, які виникли після 19 липня 2022 року та регулюються вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України (яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями), застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

З указаного вбачається, що справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця, а не працівника, тому компенсація за невикористані дні щорічних відпусток за період роботи з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року та сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців визначена судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- визнати протиправними дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не нарахування та не виплати позивачу за невикористані дні щорічних відпусток позивачу за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року при звільненні;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь позивача компесацію за невикористані дні щорічних відпусток позивачу за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року у розмірі 27483,56 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

- стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2022 року по 16 травня 2023 року у розмірі 96032,76 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні позовних вимог до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції суд відмовлею, оскільки в день звільнення позивача з нею не проведено остаточний розрахунок та не здійснено виплату всіх належних позивачу сум саме Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), яке на теперішній час перебуває в стані припинення, однак відомості про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вказаного позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 858,88 грн.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а позов підлягає задоволенню частково внаслідок зменшення судом суми стягнення, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, Сумська область, 40003, ідентифікаційний код 43316700), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження:вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, Харківська область, 61002, ідентифікаційний код 43315445) про визнання дій протиправними, стягнення грошової компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визнати протиправними дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за невикористані дні щорічних відпусток позивачу за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року при звільненні.

Стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток позивачу за період з 28 грудня 2019 року по 16 листопада 2022 року у розмірі 27483,56 грн (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят три гривні п`ятдесят шість копійок) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2022 року по 16 травня 2023 року у розмірі 96032,76 грн (дев`яносто шість тисяч тридцять дві гривні сімдесят шість копійок) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відмовити у задоволенні позовних вимог до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят вісім копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль