Справа № 158/436/24
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/436/24
Провадження № 2-а/0158/10/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2024 року місто Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Костюкевича О.К.,
за участі секретаря судового засідання Хмілевської І.О.,
представника позивача Максимова А.О.,
представника відповідача Іванова С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом громадянина Іраку ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування рішення про примусове видворення, -
в с т а н о в и в:
Громадянин Іраку ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максимов Антон Олександрович, звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування рішення про примусове видворення, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.06.2023 про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову посилається на те, що 01.06.2023 відповідачем було прийняте рішення про примусове видворення за межі України позивача. Крім того, відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2023 по справі № 308/9024/23 позивача було затримано з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України. Перебуваючи у Волинському ПТПІ позивач скористався правом на звернення за захистом в Україні відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового чи тимчасового захисту», оскільки мав цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань через свої політичні переконання в Республіці Ірак, тому і прибув до України шукати захисту відповідно до ратифікованих Україною міжнародних конвенцій. Відповідно до рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2024 у справі № 158/3768/23 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 щодо продовження терміну поміщення позивача у Волинському ПТПІ залишили без задоволення.
Вважає рішення відповідача про примусове видворення незаконним, оскільки на момент його винесення особа позивача не була ідентифікована, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б посвідчували особу позивача. Водночас позивач подав заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Одночасно із адміністративним позовом було подано заяву про поновлення строку на оскарження рішення відповідача від 01.06.2023, в якій вказує, що про оскаржуване рішення йому стало відомо лише 15.01.2024 під час розгляду справи про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у адміністративному позові. Вказує, що позивач не розуміє української мови, підписував документи під тиском, не розуміючи їх змісту.
Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, оскільки на даний час позивач вже вибув за територію України. Про оскаржуване рішення йому було відомо ще при розгляді справи про його затримання з метою ідентифікації та його видворення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 01.06.2023. Позивачем власноручно підписано усі документи в присутності перекладача. Крім того, позивач з 2011 року проживав на території України, навчався у ВНЗі, тому не розуміти мови не міг.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Ірак, що підтверджується копією паспорта (а.с. 75).
26.12.2013 позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні строком дії до 01.11.2016 (а.с. 92). Інформацію щодо вищевказаної посвідки на тимчасове проживання внесено до ІП «Недійсний документ».
19.05.2023 позивач звернувся із заявою про втрату паспорта громадянина Республіки Іраку НОМЕР_2 дата видачі 11.06.2012 терміном до 09.06.2020 та посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 дата видачі 26.12.2013 (а.с. 93).
Таким чином, з 01.11.2016 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на території України незаконно. Ураховуючи вищевикладене, з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово видворити за межі України громадянина республіки Ірак, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується особистим підписом позивача, також у рішенні наявний підпис перекладача Осінського О.О. (а.с. 17-19).
У відповідності до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Позивач звернувся до суду з даним позовом не погоджуючись із оскаржуваним рішенням про примусове видворення від 01.06.2023.
Судом встановлено, що порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства громадянином Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стало підставою для прийняття оскаржуваного в даній справі рішення.
Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI), а також міжнародними нормами.
Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Частиною першою, третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно із пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі - Порядок №150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території :
1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи вразі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України;
2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;
3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.
Частинами першою, другою статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.
Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Як встановлено із матеріалів справи, а саме інформації з УДМС позивач перебував на території України до 01.11.2016 законно, тобто до закінчення терміну дії посвідки. Доказів щодо подальшого продовження позивачу строку перебування на території України до суду надано не було.
Не зважаючи на вищенаведені норми закону та те, що порядок оформлення іноземцям та особам без громадянства документів на тимчасове або постійне проживання несе імперативний характер, доводи сторони позивача про те, що позивач не усвідомлював, що його посвідка протермінована, жодним чином не звільняють його від відповідальності.
Наведене вказує на пасивну поведінку позивача щодо належного дотримання законодавства України в частині оформлення дозвільних документів на тимчасове або постійне проживання, зокрема позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, правила перебування в Україні.
При цьому, позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 01.06.2023 про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що таке винесене без врахування можливостей його виконання, та на формальних підставах. При цьому, такі твердження сторони позивача визнаються судом неспроможними.
Крім цього, як встановлено судом, що 01.06.2023 позивачу було достеменно відомо про оскаржуване рішення, про що свідчить його власноручний підпис, вчинений в присутності перекладача. При цьому суд враховує, що позивач з 2013 року перебуває на території України, таким чином абсолютно не розуміти українську мову він не міг. До того ж, при розгляді справи про затримання позивача, яка перебувала на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за № 308/9024/23 ОСОБА_1 знав (повинен був знати) про оскаржуване рішення, так як він перебував в судовому засіданні при розгляді справи разом з представником та перекладачем (а.с. 83-84). Таким чином твердження позивача про те, що про оскаржуване рішення позивачу стало відомо лише 15.01.2024 судом визнаються неспроможними.
Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).
На підставі викладеного, суд приходить до переконання що позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме порушив покладений на нього чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.
Окрім того, станом на момент розгляду справи позивач покинув територію України, тому суд вважає, що даний позов втратив свою актуальність.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд висновує, що відповідач вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення виконав.
Даючи оцінку спірному рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач в межах спірних правовідносин діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.
З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.19, 26, 33, 68, 129 Конституції України, ст.ст.2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 288, 293 КАС України, ст.203, 245, 251,280 КУпАП, суд, -
у х в а л и в:
В задоволенні адміністративного позову громадянина Іраку ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: громадянин Іраку ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Максимов Антон Олександрович, вул. Ш.руставеллі, 13 офіс 210 м. Львів Львівської області, п/і 79005, РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_2 .

Суддя О.К.Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 07.03.2024