Справа № 260/10292/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/10292/23 пров. № А/857/1068/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року (головуючий суддя: Маєцька Н.Д., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через засоби поштового зв`язку, звернулася з позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправними дії державного виконавця щодо примусового стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на підставі постанови ВП № 72837837 від 21.09.2023, після прийняття приватним виконавцем Ярошевським Д.А. постанови про відкриття виконавчого провадження № 73050421 від 16.10.2023 про звернення стягнення на предмет іпотеки та постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Ярошевського Д.А. основної винагороди № 73050421 від 16.10.2023 в розмірі 229729, 80 грн;

- зобов`язати Відділ ДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити ВП № 73008700 від 11.10.2023 з примусового стягнення ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 229729,80 грн, здійснити всі необхідні дії, передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Обґрунтовує позов тим, що на виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року видано виконавчий лист № 308/9153/20 від 11 вересня 2023 року, який спочатку був пред`явлений до виконання до відділу ДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а згодом до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. Державним виконавцем відділу ДВС у місті Ужгороді Секерня Є.М. було винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № 72837837 від 21.09.2023, постанову про стягнення з позивачки виконавчого збору ВП № 72837837 від 21.09.2023 у розмірі 229729,80 грн та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73008700 від 11.10.2023 та стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 229729,80 грн на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 72837837 від 21.09.2023.

У той же час, приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № 73050421 від 16.10.2023 та постанову про стягнення з позивачки на користь приватного виконавця Ярошевського Д.А. основної винагороди від 16.10.2023 в розмірі 229729,80 грн. На переконання позивачки, прийняття у цьому випадку постанови про стягнення виконавчого збору та виділення її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерні Євгенія Миколайовича з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на підставі постанови № 72837837 від 21 вересня 2023 року, вчинені після відкриття приватним виконавцем Ярошевським Д.А. виконавчого провадження № 73050421.

Зобов`язано Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 73008700 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 72837837 від 21 вересня 2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2147,20 грн.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 72837837 від 21.09.2023 винесена стосовно позивачки не скасована, та є чинною, відтак підлягає виконанню. Передачі виконавчого документа (виконавчого листа № 308/9153/20 від 11.09.2023) від відділу державної виконавчої служби у м. Ужгород до приватного виконавця не відбулося. Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 72837837 з примусового виконання виконавчого листа № 308/9153/20, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 11 вересня 2023 року.

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. 21 вересня 2023 року виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 229729,80 грн у виконавчому провадженні № 72837837.

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. 10 жовтня 2023 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 72837837.

У п. 3 вказаної постанови, зазначено, що постанову про стягнення виконавчого збору ВП 72837837 від 21.09.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 229729,80 грн виділено в окреме виконавче провадження.

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. 11 жовтня 2023 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 73008700 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП 72837837 від 21.09.2023.

Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.М. від 16 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73050421 з виконання виконавчого листа № 308/9153/20, виданого Закарпатським апеляційним судом 11 вересня 2023 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. від 16 жовтня 2023 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а саме 229729,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа, а тому питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закон № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закон № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закон № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що статтею 27 Закону №1 404-VIII урегульовано питання стягнення виконавчого збору, таке стягнення є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Разом з тим, статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі Закон 1403-VIII), який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, передбачено право приватного виконавця на отримання винагороди.

Так, відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 31 Закону 1403-VIII, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий лист № 308/9153/20 від 11.09.2023 був пред`явлений до виконання ВДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а у подальшому до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А.

Тобто, у спірних правовідносинах виникли обставини щодо подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Суд апеляційної зазначає, що проаналізувавши положення Закону 1403-VIII та Закону № 1404-VIII, такі не містять процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII).

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

При цьому, згідно із пунктом 8 частини другої статті 2 КАС України суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, вчинення дій серед іншого повинен керуватися принципом пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Отже, питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто, у контексті вирішення адміністративного спору, з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки у розглядуваних спірних правовідносинах не було передачі виконавчого документа, що сторонами не заперечується.

Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини, оскільки вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Вказана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно із частиною четвертою статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Аналогічні правові висновки щодо питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2022 у справі № 320/6215/19 та від 13 квітня 2023 року у справі № 160/695/22.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору, з огляду на положення частини восьмої статті 27, частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що для ефективного захисту порушених прав позивачки необхідно визнати протиправними дії державного виконавця з примусового стягнення з позивача виконавчого збору на підставі постанови № 72837837 від 21 вересня 2023 року, вчинені після відкриття приватним виконавцем Ярошевським Д.А. виконавчого провадження № 73050421 та зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді закінчити виконавче провадження № 73008700 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 72837837 від 21 вересня 2023 року.

Таким чином, апеляційна скарга Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 268, 287, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 260/10292/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 06.03.2024.