Справа № 140/6286/21
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6286/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі Департамент) про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час проходження служби відповідач неправомірно не виплатив позивачу грошове забезпечення у вигляді доплати з службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 та заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016. Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 140/721/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту про зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Департаменту щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 та щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016, зобов`язано Департамент нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016, зобов`язано Департамент нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

17.06.2021 відповідач виконав вказане судове рішення, а саме виплатив позивачу суму коштів в розмірі 1584,74 грн як доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 та заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016. Таким чином, датою остаточного розрахунку при звільненні є 17.06.2021.

Позивач вказує, що відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні, що є порушенням статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та у відповідності до статті 117 КЗпП України це є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, який становить період з 07.07.2016 (дати звільнення) по 17.06.2021 (день виплати коштів).

Позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.07.2016 по 17.06.2021.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 20).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 24-27) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. Крім того, вказує про необхідність при стягненні середнього заробітку враховувати співмірність та істотність його розміру.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 16.03.2022 задоволено клопотання Департаменту про зупинення провадження у справі, провадження у цій справі було зупинене до припинення або скасування воєнного стану в Україні (а. с. 43).

04.08.2023 суд постановив ухвалу про поновлення провадження у справі (а. с. 51).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу з 07.11.2015 в Національній поліції України, зокрема в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та в Управлінні патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції; 07.07.2016 позивача звільнено зі служби в поліції на підставі наказу Департаменту № 179 о/с від 07.07.2016. Вказані фактичні обставини встановлені у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 140/721/21, а також підтверджуються довідкою Департаменту від 13.07.2021 (а. с. 33).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 140/721/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту про зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Департаменту щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 та щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016, зобов`язано Департамент нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016, зобов`язано Департамент нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 10-17).

17.06.2021, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 140/721/21, відповідач виплатив позивачу грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 та заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016 у загальному розмірі 1584,74 грн, що підтверджується випискою по картці (а. с. 18), копією платіжного доручення від 16.06.2021 № 8558 (а. с. 35), копією відомості на виплату заробітної плати № 280 (а. с. 36).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988) та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі Порядок № 260). Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наведені норми законодавства дають підстави для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норми КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі Закон № 108/95-ВР, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців (частина перша статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності, індексація грошового забезпечення, доплати за службу в нічний час тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідач при звільненні позивача не виплатив всіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016 та доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016.

Таким чином, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 17.06.2021, виплативши на виконання рішення суду від 20.04.2021 у справі № 140/721/21 заборгованість у сумі 1584,74 грн.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові 24.06.2021 у справі № 480/2577/20, встановлення розміру усіх належних звільненому працівникові сум та розміру сум, які були несвоєчасно виплачені позивачу, є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення справи.

Тому, з метою належного і достатнього захисту порушених прав позивача, необхідно встановити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Відповідно до довідки про доходи № 1100 від 09.07.2021 (а. с. 34) грошове забезпечення позивача за травень 2016 року складає 15228,43 грн (31 відпрацьований робочий день), червень 2016 року 12182,74 грн (30 відпрацьованих робочих днів). Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 449,36 грн (15228,43 + 12182,74/ 61).

Суд звертає увагу, що зазначення позивачем початковою датою для нарахування і виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні 07.07.2016 згідно з наказом Департаменту від 07.07.2016 № 179 о/с - день звільнення зі служби в поліції, є помилковим, оскільки позивач у цей день перебував на службі та отримав грошове забезпечення.

З урахуванням наведеного, оскільки період затримки з 08.07.2016 по 16.06.2021 складає 1805 днів, тому середній заробіток за час затримки виплати позивачеві при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення та доплати за службу в нічний час, який підлягає стягненню на користь позивача, мав би складати 811094,80 грн (1805 х 449,36 грн).

Водночас, суд вважає, що в порівнянні із виплаченою сумою індексації грошового забезпечення та доплати за службу в нічний час при звільненні 1584,74 грн, суму 811094,80 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої заборгованості.

З аналізу статей 47, 116, 117 КЗпП України вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд, відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які полягають у такому.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Одночасно Верховний Суд України зауважив, що разом із тим необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц погодилася з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 і вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 26.06.2019 відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Верховний Суд у постанові від 22.02.2024 у справі № 560/831/23 вказав, що період з 07.09.2018 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Таким чином, для визначення суми середнього заробітку для виплати позивачу за порушення строків розрахунків при звільненні суд враховує таке: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється у календарних днях; середньоденний заробіток позивача становить 449,36 грн; на виконання рішення суду від 20.04.2021 у справі № 140/721/21 здійснено 17.06.2021 виплату у сумі 1584,74 грн; середній заробіток позивача за період з 08.07.2016 по 16.06.2021 становить 811094,80 грн.

Отже, істотність частки складових грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за весь час затримки розрахунку становить 0,002 (1584,75 - сума грошового забезпечення, не виплачена при звільненні / 811094,80 - середній заробіток за весь час затримки розрахунку = 0,002).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає до стягнення, становить: 449,36 грн (середньоденне грошове забезпечення за один день) х 0,002 х 1805 (дні затримки розрахунку) = 1622,19 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що присудженню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1622,19 грн, яку можна вважати обґрунтовано пропорційною, тому саме такий розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 КАС України, та беручи до уваги, що належним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а про стягнення конкретно визначеної суми коштів, з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги необхідно задовольнити у спосіб стягнення з Департаменту на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1622,19 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн, сплачений квитанцією від 20.06.2021 № 53021 (а. с. 5).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1622 гривні 19 копійок (одна тисяча шістсот двадцять дві гривні дев`ятнадцять копійок).

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх