Справа № 160/26234/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.10.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (до відділення поштового зв`язку таку подано 05.10.2023 року) ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) з військової служби від 28.07.2023 року відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий облік і військову службу;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) з військової служби від 28.07.2023 року та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий облік і військову службу.
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) з військової служби від 28.07.2023 року відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий облік і військову службу.
Від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В мотивування своєї правої позиції відповідач зазначив наступне. 27.05.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 8 було призначено рядового запасу ОСОБА_1 на посаду старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти. В позовній заяві позивач зазначає, що намагався подати, рапорт про звільнення командуванню та в штаб військової частини, приєднавши до рапорту всі необхідні медичні документи, що підтверджують родинні зв`язки, але військова частина відмовилась приймати у позивача рапорт та систематичні усні звернення, щодо прийняття та рапорту результатів не дали. Такі твердження спростовуються наступним - у серпні місяці 2023 року позивачем було надано на огляд помічнику командира батальйону з правової роботи в/ч НОМЕР_1 документи на звільнення за сімейними обставинами. 16.08.2023 року на номер телефону позивача було направлено перелік недоліків, які містили документи та шляхи усунення недоліків. Згідно записів журналу рапортів військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту в/ч НОМЕР_1 ), реєстрація рапорту солдата ОСОБА_1 про звільнення відсутня. Вперше на паперовому носії, рапорт ОСОБА_1 на звільнення від 28.07.2023 року надійшов до в/ч НОМЕР_1 21.10.2023 року через Міністерство оборони України. Відповідь № 1693/417 від 24.10.2023 року на зазначений рапорт, позивачем отримана 28.10.2023 року, про що позивач надав розписку.
Що стосується підстави для звільнення вказаної в рапорті, і яка як вважає, позивач, надає йому право на звільнення, відповідач зазначив наступне. По-перше - позивач в рапорті просить звільнити його на підставі абз. 3 пп. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ ( далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ ) за сімейними обставинами, у зв`язку з тим, що він здійснює постійний догляд за своєю матір`ю. Однак, на підставі абзацу 3 пп. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закон № 2232-ХІІ мають право звільнятися військовослужбовці «у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність». Звільнення, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, встановлено абз.4 пп. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закон № 2232-ХІІ. Отже, позивач посилається в рапорті на норму закону, яка містить інші, від зазначених позивачем, підстави для звільнення.
По-друге, позивачу, було надано роз`яснення, що за сімейними обставинами, а саме: по догляду за хворою матір`ю, мають право звільнитися військовослужбовці при умові надання відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії. Наданий позивачем висновок лікарсько- консультативної комісії про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 не є підтверджу вальним документом, який дає право позивачу на звільнення. Абзацом 4 пп. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 413 від 13.06.2013р. (далі по тексту - Постанова 413) якою затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Пунктом 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. № 1317 (далі по тексту - Положення № 1317) встановлено, що Положення № 1317 визначає процедуру проведення медико- соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Підпунктом 1 п. 11 Положення № 1317 встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;
3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку № 189 лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Системний аналіз наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК і МСЕК дає підстави для висновків, що необхідність постійного стороннього догляду за повнолітніми особами підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за неповнолітніми особами підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії.
Таким чином, висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не може підтверджувати факт необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.
Що стосується заперечень представника позивача, викладених у письмових поясненнях від 06.12.2023 року, то відповідач зазначив наступне.
Представник позивача вбачає суперечність норми пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, в якою надано право військовослужбовцю звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та абзацу 6 Постанови № 413, якою встановлено, що військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини - необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Представник позивача вважає, що оскільки в Законі № 2232-ХІІ відсутнє визначення повноважень МСЕК і ЛКК, а в Постанові № 413 є розподіл повноважень, то норми абзацу 6 Постанови № 413 суперечать нормі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.
Така позиція спростовується наступним.
Зміст абзацу 6 Постанови № 413 свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
У даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 № 413 не суперечать Закону України № 2232-ХІІ, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.
Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.
У письмових поясненнях представник позивача вказує на неправомірність вимоги надати до рапорту про звільнення довідки про склад сім`ї та зазначає, що при звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення ( 1153/2008 ) рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Норми підпункту 1 пункту 35 Положення (1153/2008) стосуються прав військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом.
Так як, позивач призваний на військову службу по мобілізації, то щодо нього застосовується норма п. 233 Положення (1153/2008), якою встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відносно надання довідки про склад сім`ї військовослужбовцем, який подає рапорт на звільнення за сімейними обставинами в зв`язку з доглядом за матір`ю, то пояснюємо, що відповідно до ст. 78 Цивільного кодексу України дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника. Помічником може бути дієздатна фізична особа. За заявою особи, яка потребує допомоги, ім`я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги» фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю І групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.
Представник позивача вважає, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наділяє його правом посвідчувати копії документів, які подаються військовослужбовцем до рапорту на звільнення.
Разом з цим, п. 9 ч. 1 ст. 20 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» містить положення Закону про те, що адвокати мають право посвідчувати копії документів у справах, які вони ведуть.
Право адвоката посвідчувати копії документа, не наділяє його правом здійснювати нотаріальні дії. Таке посвідчення не є тотожним нотаріальному посвідченню.
Тому, дана норма Закону надає адвокатам можливість реалізувати своє право посвідчення копій документів лише у судових справах.
Таким чином, відсутні підстави для визнання за солдатом ОСОБА_1 права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою матір`ю.
Від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких представником зазначено наступне. Відповідач зазначає, що позивач посилається на абзац 3 п.п. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII), який закріплює інші підстави звільнення з військової служби ніж ті, на які посилається ОСОБА_1 . Разом з тим, зі змісту рапорту про звільнення позивача з військової служби та позовної заяви вбачається, що як на підставу у звільненні з військової служби ОСОБА_1 посилається на абзац п.п. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, який встановлює що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. Вочевидь, технічна помилка щодо зазначення правильної нумерації абзацу не свідчить про помилковість обраної правової підстави звільнення з військової служби, а саме здійснення постійного догляду за хворою матір`ю. Відтак, посилання відповідача на технічну помилку щодо нумерації абзаців не заслуговує на увагу.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_1 повинен був надати висновок МСЕК, а не довідку ЛКК. Відповідно до абз. 4 пп. г п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. Для реалізації свого права на звільнення з військової служби за означеною нормою військовослужбовець повинен надати документ, що підтверджує родинні зв`язки з особою, та документ, що підтверджує необхідність постійного догляду від профільної лікарської установи. Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є зокрема необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка). Вказана підстава не вимагає наявності інвалідності у зазначених осіб. При цьому необхідність постійного догляду повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України» медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я. Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді. До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування. До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування. Особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А. Медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності; види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною); причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання; ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України; медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним. Медико-соціальні експертні комісії: встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації; складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів; забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні; вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю. Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я: визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем; складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю; забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю. Медико-соціальні послуги з огляду повнолітніх осіб і послуги лікарсько-консультативних комісій з огляду дітей надаються безоплатно. Особам, які звертаються для встановлення інвалідності, зумовленої наявністю анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, у тому числі необоротною втратою (ампутацією) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (безстроково). Особам, які внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, отримали ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (безстроково) та на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, але не вище I групи. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам відбувається на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду. Порядок проведення переогляду з метою підвищення групи інвалідності і вичерпний перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України Процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначена Положенням про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317). Згідно з п.п. 1 п. 11 Положення № 1317 міські, районні, міжрайонні комісії визначають, зокрема: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 р. № 577 затверджено форму первинної облікової документації №157-1/о «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією». Механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності визначений Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 р. № 917 (далі - Положення № 917). Згідно з п.п. 1 п. 7 Положення № 917 комісії визначають: наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1192 від 02.08.2000 (далі Постанова № 1192). Для призначення допомоги на догляд заявником подаються, зокрема, такі документи: висновок лікарської комісії закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою, встановленою МОЗ за погодженням із Мінсоцполітики (незалежно від того, чи є психічні розлади основною причиною інвалідності); копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданої особі з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, за якою здійснюється догляд. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 р. № 667 затверджено форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу та Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу (далі - Інструкція №667). Висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (п. 1 Інструкції № 667). Відповідно до п. 4 Інструкції № 667 підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I групи внаслідок психічного розладу є встановлення медико-соціальною експертною комісією І групи інвалідності внаслідок психічного розладу. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом. Підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю IІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в особи з інвалідністю одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом (п. 5 Інструкції № 667). Особам з інвалідністю I групи висновок ЛКК видається на строк встановлення їм інвалідності. Особам з інвалідністю II групи висновок ЛКК видається строком не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 6 місяців, а у разі якщо за особою з інвалідністю II групи догляд здійснюється непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), висновок ЛКК видається строком не менше ніж на 12 місяців (п. 6 Інструкції № 667). Отже, висновки щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою видається МСЕК відносно осіб з І групою інвалідності, ЛКК відносно осіб з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, а також стосовно дітей з інвалідністю. Разом з тим, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 серед сімейних обставин та інших поважних причин, які надають право для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану, окрім необхідності здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, зазначено також інші підстави, зокрема: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб
Обґрунтовуючи правомірність вимоги щодо надання позивачем довідки про склад сім`ї ВЧ НОМЕР_1 посилається на ч. 6 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», відповідно до якої фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Тобто вимога відповідача ґрунтується на необхідності надання доказів спільного проживання позивача із його матір`ю. В свою чергу, до рапорту про звільнення з військової служби та матеріалів позовної заяви приєднано копії паспортів ОСОБА_1 та його матері, з яких вбачається що позивач та його мати прописані за однією адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, позивачем були надані достатні документи на підтвердження спільного проживання ОСОБА_1 та його матері. ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що позивач повинен був надати нотаріально засвідчені копії документів, оскільки посвідчення документів адвокатом не є тотожним нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів. Чинним законодавством України, яке регулює порядок прийняття, проходження та звільнення осіб з військової служби взагалі не встановлено обов`язковий порядок засвідчення документів, які подаються при звільненні з військової служби з підстав, передбачених ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII. Відтак, за відсутності законодавчо встановленого обов`язкового способу посвідчення копій документів, які подаються військовослужбовцем при звільненні з військової служби, адвокат, що надає йому професійну правничу допомогу, має право посвідчувати копії його документів. Отже, дії відповідача завідомо були спрямовані на перешкоджання позивачу у звільненні з військової служби та в подальшій відмові у такому звільненні.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та 12.10.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 27.05.2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу.
Наказом командира військова частини НОМЕР_1 від 27.05.2022 року № 8 був зарахований в списки військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця (військово - облікова спеціальність 100868А).
На утриманні ОСОБА_1 перебуває хвора мати похилого віку - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не може самостійно пересуватись та піклуватись про себе у зв`язку із хронічними хворобами та віком.
Висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Марганецької ЦПМСД» № 120/2 від 28.06.2023 року встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.
Тож, позивач здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 та проживає разом з матір`ю однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_2 та позивача.
Як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, наприкінці липня 2023 року позивач намагався подати рапорт про звільнення командуванню та в штаб військової частини, приєднавши до рапорту всі необхідні медичні документи та документи, що підтверджують родинні зв`язки. Однак військова частина відмовилась приймати у позивача рапорт. Систематичні усні звернення до безпосередніх командирів та командування військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття та розгляду рапорту жодних результатів не дали. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 не встановлено, оскільки відомості за відповідним ідентифікаційним кодом юридичної особи (26631784) відсутні. З метою з`ясування місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 на адресу Міністерства оборони України було направлено адвокатський запит від 25.07.2023 року № 62/23, однак відповіді на нього до теперішнього часу не надійшло. Відтак, сторона позивача у позовній заяві вказує місцезнаходження засновника військової частини НОМЕР_1 - Міністерство оборони України. Позивач направив на адресу Міністерства оборони України, яке є засновником військової частини НОМЕР_1 , та Головне управління Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, яка забезпечує зв`язок і доставку кореспонденції з військовими частинами, рапорт з проханням звільнити його з лав Збройних Сил України. Станом на день підписання цієї позовної заяви жодне звернення позивача до відповідача не розглянуто, а питання про його звільнення не вирішено.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у серпні місяці 2023 року позивачем було надано на огляд помічнику командира батальйону з правової роботи в/ч НОМЕР_1 документи на звільнення за сімейними обставинами. 16.08.2023 року на номер телефону позивача було направлено перелік недоліків, які містили документи та шляхи усунення недоліків. Згідно записів журналу рапортів військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту в/ч НОМЕР_1 ), реєстрація рапорту солдата ОСОБА_1 про звільнення відсутня. Вперше на паперовому носії, рапорт ОСОБА_1 на звільнення від 28.07.2023 року надійшов до в/ч НОМЕР_1 21.10.2023 року через Міністерство оборони України. Відповідь № 1693/417 від 24.10.2023 року на зазначений рапорт, позивачем отримана 28.10.2023 року, про що позивач надав розписку.
28.07.2023 року позивач направив на адресу Міністерства оборони України, яке є засновником військової частини НОМЕР_1 , та Головне управління Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, яка забезпечує зв`язок і доставку кореспонденції з військовими частинами, рапорт з проханням звільнити його з лав Збройних Сил України.
З матеріалів справи убачається, що листом від 24.10.2023 року №1693/417 ОСОБА_1 , Командуванню Сил територіальної оборони Збройних Сил України, командиру військової частини НОМЕР_4 та командиру військової частини НОМЕР_5 повідомлено наступне. Командуванням військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 28.07.2023 про звільнення з військової служби у запас із Збройних Сил України у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за тяжкохворою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до підпункту «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ІІ з доданими до рапорту копіями документів: копія паспорта ОСОБА_1 , копія паспорта ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія висновку лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 28.06.2023 №120/2, який поданий через Міністерство Оборони України та отриманий 21.10.2023 військовою частиною НОМЕР_1 . За результатами розгляду рапорту та наданих у серпні 2023 року на огляд документів на звільнення за сімейними обставинами повідомлено, що 16.08.2023 на номер телефону ОСОБА_1 : НОМЕР_6 помічником командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи був надісланий юридичний аналіз усунення недоліків щодо змісту рапорту на звільнення за сімейними обставинами та надання належних оригіналів та нотаріально засвідчених копій документів на підтвердження обставин зазначених у рапорті та права на звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю. Згідно аналізу документів ОСОБА_1 було запропоновано: зазначити у рапорті думку військовослужбовця щодо його бажання чи не бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю (п. 233 Розділ XII проходження громадянами України від 10.12.2008р. № 1153). Надати оригінал довідки МСЕК з висновком, що хвора мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду. Згідно до припису пункту 14.10. наказу МО України «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.04.2009р. № 170 - звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Замість довідки МСЕК наданий ОСОБА_1 висновок лікарсько-консультативної комісії від 28.06.2023р. за №120/2 із зазначенням перебування ОСОБА_2 на обліку в сімейного лікаря, лікаря-невропатолога з діагнозом: ішемічний інсульт в правій гемісфері, лівобічний геміпарез, вестибуло-судинний синдром (31.10.2022р.) та висновком: за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду і супроводу (нездатна до самообслуговування, самостійного пересування). Відповідно до постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013р. № 413 (далі - постанова КМУ № 413) - військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Отже, відповідно до положення постанови КМУ № 413 - висновок лікарсько-консультативної комісії від 28.06.2023р. за №120/2 є неналежним медичним документом для осіб віком понад 18 років на підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 . Таким документом для осіб віком понад 18 років є тільки медичний висновок медико-соціальної експертної комісії. Відповідно до статті 117 Конституції України - Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Запропоновано також надати оригінал або нотаріально засвідчену копію висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма № 080-4/о, наказ МОЗ України №407 від 09.03.2021р.), останню виписку із медичної карти стаціонарного хворої ОСОБА_2 (форма № 027/о), довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідку про склад сім`ї) ОСОБА_2 та нотаріально завірені копії зазначених документів, а не посвідчені ОСОБА_4 . Згідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Питання медико - соціальної експертизи» від 03.12.2009р. № 1317 - це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. Міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків (пункт 11 постанови КМУ № 1317). Наказом МОЗ України «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» від 09.03.2021р. № 407 - затверджена форма первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення. Згідно якої висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги. На підтвердження обставин, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду і супроводу (нездатна до самообслуговування, самостійного пересування), окрім оригіналу довідки МСЕК, Вам необхідно надати оригінал або нотаріально завірену копію форми первинної облікової документації № 080-4/о. На теперішній час командуванню військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не надано жодного із означених документів. У разі надання ОСОБА_1 оригіналів та нотаріально засвідчених копій документів на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , оформленого встановленим чином, через медико-соціальну експертну комісію, ОСОБА_1 має право на повторне звернення щодо звільнення з військової служби у запас із Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами.
Відповідно до розписки позивача від 28.10.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовець НОМЕР_1 отримав від командира роти копію листа-відповіді за підписом командира в/ч НОМЕР_1 від 24.10.2023 за вих. №1693/417 на свій рапорт від 28.07.2023 року про звільнення з військової служби у запас із Збройних Сил України у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за тяжкохворою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до підпункту «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ІІ поданий через Міністерство Оборони України. Командуванням в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 повідомлено про надсилання 24.10.2023 по засобам електронного документообігу відповіді до Міністерства Оборони України, військової частини НОМЕР_4 та військової частини НОМЕР_5 . Підтверджено про отримання на руки листа-відповіді від 24.10.2023 за вих. №1693/417.
Зважаючи на неправомірність дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.
За обставин розглядуваного спору, позивач має намір звільнитись з військової служби у зв`язку із необхідністю постійного догляду за своєю матір`ю, на підтвердження чого позивач посилається на висновок лікарсько-консультативної комісії КНП «Марганецької ЦПМСД» № 120/2 від 28.06.2023 року, яким встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII).
Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.
При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 18.08.2023 року.
В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Марганецької ЦПМСД» № 120/2 від 28.06.2023 року встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.
Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
2) під час воєнного стану:
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матерію, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Марганецької ЦПМСД» № 120/2 від 28.06.2023 року встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.
Разом з тим, вказане твердження позивача є необґрунтованим, оскільки вказаний висновок є підставою для організації надання соціальної послуги з догляду вдома та отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
В свою чергу, п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII містить посилання на таку передумову звільнення з військової служби як "постійний догляд", що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Суд зазначає, що постійний сторонній догляд - це догляд, який надається особам з дуже тяжкою інвалідністю, спричиненою професійним захворюванням, каліцтвом або нещасним випадком, що призводить до значного обмеження життєдіяльності, які надзвичайно потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду з боку третьої особи і не здатні до обслуговування себе.
Втім, соціальна послуга догляду вдома - це заходи, що проводяться за місцем проживання (вдома) отримувача соціальної послуги протягом робочого дня надавачем і полягає у надання допомоги із самообслуговування особи, яка частково, або повністю втратила, чи не набула здатності до самообслуговування.
Таким чином, терміни, які визначені законодавчо як "постійний догляд" і "догляд вдома" не є тотожними та застосовуються для різного правового регулювання.
Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407, Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 859. У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
При цьому, механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки встановлює Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 23.09.2020 № 859.
Таким чином, законодавцем чітко врегульовано підстави і мету отримання висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, що не кореспондує із цілями п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до пункту 5 Інструкції № 677 підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в особи з інвалідністю одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування - здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом.
Особам з інвалідністю I групи висновок ЛКК видається на строк встановлення їм інвалідності. Особам з інвалідністю II групи висновок ЛКК видається строком не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 6 місяців, а у разі якщо за особою з інвалідністю II групи догляд здійснюється непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), висновок ЛКК видається строком не менше ніж на 12 місяців (п. 6 Інструкції № 677).
Водночас суд звертає увагу, що форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, затверджено Міністерством охорони здоров`я України з метою виконання ст. 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" та пункту 7 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що як і визначення "постійний догляд", "догляд вдома", так і призначення, мета і порядок одержання висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу - є різними за своєю природою та наслідками подальшого використання і реалізації.
До матеріалів справи долучено висновок лікарсько-консультативної комісії КНП «Марганецької ЦПМСД» № 120/2 від 28.06.2023 року встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.
Разом з тим, такий висновок не можна визнати належною підставою для застосування п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII і, як результат, звільнення позивача із військової служби за сімейними обставинами, оскільки він не відноситься до документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю, а його призначенням є отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відтак, суд погоджується з рішенням відповідача про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме у зв`язку із тим, що з доданих документів до рапорту не вбачається підстав для звільнення.
При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на повторне подання рапорту на звільнення у разі оформлення належних доказів на підтвердження права на звільнення з військової служби.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.
В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник