Справа № 200/4891/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року справа №200/4891/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 24 листопада 2023 року) у справі № 200/4891/23 (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

05.09.2023 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №243 від 26.04.2021 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 16.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 квітня 2021 року він звернувся через портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Рішенням №243 від 26 квітня 2021 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у призначенні пенсії позивачу відмовлено. Як вбачається з вищенаведеного рішення органу Пенсійного фонду України, загальний страховий стаж позивача складає 36 років 8 місяців 10 днів. Пільговий стаж, що дає право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку за Списком №2, зарахований за весь період роботи - 3 роки 1 місяць 15 днів.

Вважає, що рішення №243 від 26 квітня 2021 року про відмову в призначенні пенсії Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, всупереч Конституції та законам України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 №243 від 26 квітня 2021 року Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області;

Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву позивача від 16 квітня 2021 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 429 грн 50 коп.

Частково не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення місцевого суду:

- змінити в мотивувальній частині, зазначивши про наявність у позивача на день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії загального стажу з урахуванням навчання, військової служби та записів трудової книжки 37 років 7 місяців 6 днів, а також пільгового стажу 18 років 0 місяців 29 днів за Списком №2;

- скасувати в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 16 квітня 2021 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, а в цій частині прийняти нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 16 квітня 2021 року;

- стягнути на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 859,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 18 000 гривень;

- стягнути на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 1288,50 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9 000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, понесених в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції застосовано неефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

Крім того, місцевим судом необґрунтовано не стягнуто витрати на правничу допомогу та в повному обсязі сплачену суму судового збору 859,00 грн.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначив, що приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.

Вказує, що позивач засобами вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України 16.04.2021 надав заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

За результатами розгляду наданих документів загальний страховий стаж складає 36 років 8 місяців 10 днів. Пільговий стаж, що дає право виходу на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку по списку №2 - 3 роки 1 місяці 15 днів.

Зазначив, що при розгляді наданого пакету документів до пільгового стажу не було враховано періоди роботи з 03.06.2002 по 11.08.2015 у ПАТ «СП Укренергочормет», оскільки в матеріалах справи була відсутня довідка, яка підтверджує зайнятість протягом повного робочого для на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Враховуючи означене, у зв`язку з відсутністю 12 років 6 місяців пільгового стажу, Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області було прийнято рішення від 26.04.2021 № 243 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, про що позивача було повідомлено листом від 27.04.2021 № 0580-05-8/16552.

У свою чергу Суд, вирішуючи справу по суті, дійшов висновку про протиправність дій управління, посилаючись лише на загальні норми права та припущення того, що відомості наведені у трудовій книжці Позивача достатні та не мають жодних викривлень чи неточностей, при цьому жодних належних відомостей чи матеріалів на підтвердження зайнятості Позивача повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком № 2, окрім саме записів трудової книжки, на підтвердження такого висновку ані Позивачем, ані Судом не приведено.

Стосовно посилання суду на положення ст. 44 Закону № 1058, слід зазначити, що дійсно, частиною 3 ст. 44 Закону № 1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, слід наголосити, що вказаний закон не містить норми яка б зобов`язувала Управління здійснювати подібні заходи замість самого заявника. Навпаки, ч. 1 ст. 44 зазначено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду застрахованою особою.

Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено прохання залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Ухвалою місцевого суду від 25.09.2023 визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду; відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять незгоди з рішенням місцевого суду щодо поновлення строку звернення до суду з цим позовом, тому це процесуальне питання не є предметом апеляційного перегляду.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі представника позивача, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), громадянин України, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено, що 16.04.2021 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

26.04.2021 Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення №243 про відмову в призначенні пенсії, яким відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 розділу ХІV Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Відповідно до вказаного рішення за результатами наданих документів до загального стажу зараховано весь період згідно довідки №317 від 06.04.2021, наданої ПАТ «АЗОВСТАЛЬ».

Загальний страховий стаж ОСОБА_2 складає 36 років 8 місяців 10 днів. Пільговий стаж, що дає право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку по списку №2 зарахований за весь період роботи 3 роки 1 місяць 15 днів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Згідно п.2 Розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 100 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_2 наявні наступні записи:

- з 03 травня 1984 року по 26 квітня 1990 року служба в лавах Радянської армії;

- з 19 липня 1990 року по 23 квітня 1992 року - помічник бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду, цех капітального ремонту свердловин №2, вахтово-експедиційний метод, Самотлорське управління з підвищення нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин;

- з 03 червня 1992 року по 17 липня 1995 року - слюсар-ремонтник (2, 3, 4 розряду) з ремонту металургійного обладнання, цех ремонту металургійного обладнання №1, Ордена Жовтневої Революції та Ордена Трудового Червоного Прапора «Металургійний комбінат ім. С. Орджонікідзе», м. Маріуполь;

- з 24 липня 1995 року по 02 жовтня 1999 року оператор теплопункту 3 розряду, відділ головного енергетика, ЗАТ «Маріупольський м`ясокомбінат»;

- з 03 січня 2000 року по 28 вересня 2000 року виплата допомоги по безробіттю Міським центром зайнятості м. Маріуполя;

- з 03 червня 2002 року по 11 серпня 2015 року слюсар-ремонтник 4, 5 розряду з ремонту парогазотурбінного обладнання, дільниця №1, 2, Колективне спеціалізоване підприємство «Укренергочормет» №2, м. Маріуполь;

- з 20 серпня 2015 року по 14 листопада 2018 року - слюсар-ремонтник 5, 6 розряду, дільниця розрідження повітря, дільниця з обслуговування та ремонту вантажопідйомного та механічного обладнання, кисневий цех, ПРАТ «Азовсталь» (останній запис від 14 листопада 2018 року про переведення слюсарем-ремонтником 6 розряду обслуговування та ремонту вантажопідйомного та механічного обладнання, кисневий цех).

Так, у трудовій книжці наявна виписка з Наказу №101 від 09.12.2009 ЗАТ «СП Укренергочормет», згідно якого затверджений перелік робочих місць, що підлягають пільговому пенсійному забезпеченню за Списком №2 слюсар-ремонтник. Розділ ІІІ, позиція 2а, 3.1а, 3.2а, 3.3а. Розділ ХІІІ, позиція 13-а-3б.

Також наявна виписка з наказу №712 від 02.04.1999 КСП «Укренергочормет» №2, згідно якого затверджено перелік робочих місць з пільговим пенсійним забезпеченням за Списком №2. Зокрема, слюсар з ремонту парогазотурбінного обладнання, розділ ХІІІ, «Ел. станції …, паросилове господарство» код 2140000а-10455, розділ ІІІ «Металургійне виробництво», підрозділ 1 «Доменне виробництво», код 2040100а 18559, підрозділ 3 «Прокатне виробництво», код 2040300а 18559, розділ ІV «Коксохімічне виробництво», код 2050000а-18559.

Пункт 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Мінпраці та соцполітики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок застосування Списків № 1 і № 2 або Порядок № 383), встановлює, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Так, у спірний період діяли:

Список № 2 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та у гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 22.08.1956 № 1173;

Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10.

Зазначена посада відноситься до Списку № 2.

Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_2 періоди роботи з 19.07.1990 по 23.04.1992; з 24.07.1995 по 02.10.1999; з 03.06.2002 по 31.12.2003; з 01.04.2004 по 30.09.2008; з 01.04.2009 по 10.05.2009; з 01.06.2009 по 31.12.2020 не зараховано до пільгового стажу за Списком №2.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 , що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування періоди: 2003 рік (10 місяців 1 день), 2004 рік (9 місяців 5 днів), 2005 рік (10 місяців 5 днів), 2006 рік (10 місяців 4 дні), 2007 рік (10 місяців 2 дні), 2008 рік (7 місяців 17 днів), 2009 рік (4 місяці 28 днів), з 2010 року по 2014 року (12 місяців щороку), 2015 рік (7 місяців) у відповідача облікований спецстаж (код підстави для обліку спецстажу ЗП3013Б1).

Згідно Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, код за №ЗП3013Б1 застосовується для застрахованих осіб, які є працівниками, безпосередньо зайнятими повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).

Відповідно до п.4.7 цього ж Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Отже, відповідач в рамках повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення пенсій позивачу.

Крім того, частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, приписи законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 1058, суд першої інстанції дійшов висновку, що записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у періоди: з 19 липня 1990 року по 23 квітня 1992 року; з 24 липня 1995 року по 02 жовтня 1999 року; з 03 червня 2002 року по 11 серпня 2015 року; з 20 серпня 2015 року по 14 листопада 2018 року, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 127/9289/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, місцевий суд дійшов висновку, що з урахуванням положень ч.2 ст.9, ст.245 КАС України позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії №243 від 26 квітня 2021 року Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 16 квітня 2021 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 16 квітня 2021 року, суд першої інстанції зазначив, що дані вимоги є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Проте, з такими висновками місцевого суду не в повній мірі може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Щодо загального страхового (трудового) стажу позивача.

Під час звернення з заявою про призначення пенсії позивачем долучено скан-копію довідки №67 від 16.03.2020, видану Маріупольським професійним ліцеєм будівництва щодо підтвердження навчання в ПТУ №2. Згідно довідки позивач навчався з 01 вересня 1980 р. (нак. №7-к від 23.08.1980р.) за професією електромонтажник та 12 липня 1983 р. (нак. №12-к від 15.07.1983р.) був відрахований у зв`язку із закінченням курсу навчання. Виданий атестат №172920.

Отже, період навчання з 01 вересня 1980 року 12 липня 1983 року (2 роки 10 місяців 12 днів).

Відповідно до військового квитка НОМЕР_3 від 25.04.1984 ОСОБА_2 призваний на військову службу 03 травня 1984 року та звільнений 26 квітня 1990 року.

Також до заяви про призначення пенсії долучено скан-копію трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1990, згідно якої позивач:

- з 03 травня 1984 року по 26 квітня 1990 року проходив службу в рядах Радянської Армії (5 років 11 місяців 24 дні);

- 19 липня 1990 року 23 квітня 1992 року - помічник бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду, цех капітального ремонту свердловин №2, вахтово експедиційний метод, Самотлорське управління з підвищення нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин. Місцевість прирівняна до місцевості Крайньої Півночі (1 рік 9 місяців 5 днів);

- 03 червня 1992 року 17 липня 1995 року - слюсар-ремонтник (2, 3, 4 розряду) з ремонту металургійного обладнання, цех ремонту металургійного обладнання №1, Ордена Жовтневої Революції та Ордена Трудового Червоного Прапора «Металургійний комбінат ім. С. Орджонікідзе», м. Маріуполь (3 роки 1 місяць 15 днів);

- 24 липня 1995 року 02 жовтня 1999 року оператор теплопункту 3 розряду, відділ головного енергетика, ЗАТ «Маріупольський м`ясокомбінат» (4 роки 2 місяці 9 днів);

- 03 січня 2000 року 28 вересня 2000 року виплата допомоги по безробіттю Міським центром зайнятості м. Маріуполя (0 років 8 місяців 26 днів);

- 03 червня 2002 року 11 серпня 2015 року слюсар-ремонтник 4, 5 розряду з ремонту парогазотурбінного обладнання, дільниця №1, 2, Колективне спеціалізоване підприємство «Укренергочормет» №2, м. Маріуполь (13 років 2 місяці 9 днів);

- 20 серпня 2015 року 15 квітня 2021 року (до моменту подання заяви про призначення пенсії, яке мало місце 16.04.2021) - слюсар-ремонтник 5, 6 розряду, дільниця розрідження повітря, дільниця з обслуговування та ремонту вантажопідйомного та механічного обладнання, кисневий цех, ПРАТ «Азовсталь» (5 років 7 місяців 27 днів, а не 5 років 8 місяців 26 днів, як помилково зазначив представник позивача).

Слід зазначити, що періоди навчання, військової служби та роботи по 28.09.2000 зарахований відповідачем до загального стажу і спір між сторонами стосовно таких періодів відсутній.

За подальші періоди роботи по 31.12.2020 відповідачем страховий стаж зарахований відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу, згідно яких з 01.10.2008 по 31.03.2009 0 днів страхового стажу, а в травні 2009 року 10 днів замість 31.

З огляду на це, в оскаржуваному рішенні №243 від 26 квітня 2021 року про відмову в призначенні пенсії зазначається 36 років 8 місяців 10 днів.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки відповідальність за несвоєчасну сплату, сплату не в повному обсязі, а так само повну несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, відсутність інформації та/або документів стосовно сплати таких внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу певних періодів роботи. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, призначенні пенсії. Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаного періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Отже, загальний стаж роботи з урахуванням навчання, військової служби та записів трудової книжки становить 37 років 6 місяців 7 днів, а не 37 років 7 місяців 6 днів, як помилково зазначив представник позивача.

Стосовно пільгового стажу за Списком № 2.

Відповідачем зараховано до пільгового стажу лише період роботи позивача за Списком №2 з 03 червня 1992 року по 17 липня 1995 року на посаді слюсаря ремонтника (2, 3, 4 розряду) з ремонту металургійного обладнання, цех ремонту металургійного обладнання №1, Ордена Жовтневої Революції та Ордена Трудового Червоного Прапора «Металургійний комбінат ім. С. Орджонікідзе», м. Маріуполь (3 роки 1 місяць 15 днів). Стосовно цього періоду підприємством видана довідка, яка уточнює пільговий характер роботи.

Спірними є лише два наступних періоди роботи позивача за Списком №2:

- (записи № 3, 4 трудової книжки НОМЕР_2 від 19 липня 1990 року) з 19 липня 1990 року по 23 квітня 1992 року помічником бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду у цеху капітального ремонту свердловин №2, вахтово-експедиційним методом у Самотлорському управлінні з підвищення нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин, де місцевість прирівняна до місцевості Крайньої Півночі (1 рік 9 місяців 5 днів);

- (записи № 13 18 трудової книжки НОМЕР_2 від 19 липня 1990 року) з 03 червня 2002 року по 11 серпня 2015 року слюсар-ремонтник 4, 5 розряду з ремонту парогазотурбінного обладнання, дільниця №1, 2, Колективне спеціалізоване підприємство «Укренергочормет» №2, м. Маріуполь (13 років 2 місяці 9 днів).

З цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

Для визначення пільгового стажу в період з 1990 року по 25 січня 1991 року слід застосовувати Список №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (далі Постанова № 1173);

в період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (далі Постанова № 10);

в період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (далі Постанова № 162);

в період з 16 січня 2003 року по 3 серпня 2016 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (далі Постанова № 36);

в період з 3 серпня 2016 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (далі Постанова № 461).

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Аналогічні висновки викладені в пунктах 37-44, 46-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а.

Отже, шкідливий (важкий) характер роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, може бути підтверджений даними атестації робочого місця працівника.

При цьому непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (пункт 60 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду).

Щодо періодів роботи позивача.

А) з 03 червня 2002 року по 11 серпня 2015 року слюсар-ремонтник 4, 5 розряду з ремонту парогазотурбінного обладнання, дільниця №1, 2, Колективне спеціалізоване підприємство «Укренергочормет» №2, м. Маріуполь.

Як зазначалось вище, до трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.1990 роботодавцем ПРАТ «Укренергочормет» (попередні назви ЗАТ «СП Укренергочормет», КСП «Укренергочормет» №2) на підтвердження наявності права позивача на пільгову пенсію за Списком №2 додатково вклеювались виписки з наказів по підприємству про проведення атестації робочого місця ОСОБА_2 .

Так у трудовій книжці наявна виписка з Наказу №101 від 09.12.2009 ЗАТ «СП Укренергочормет», згідно якого затверджений перелік робочих місць, що підлягають пільговому пенсійному забезпеченню за Списком №2 слюсар ремонтник. Розділ ІІІ, позиція 2а, 3.1а, 3.2а, 3.3а. Розділ ХІІІ, позиція 13-а-3б.

Також у трудовій книжці наявна виписка з наказу №712 від 02.04.1999 КСП «Укренергочормет» №2, згідно якого затверджено перелік робочих місць з пільговим пенсійним забезпеченням за Списком №2. Зокрема, слюсар з ремонту парогазотурбінного обладнання, розділ ХІІІ, «Ел. станції …, паросилове господарство» код 2140000а-10455, розділ ІІІ «Металургійне виробництво», підрозділ 1 «Доменне виробництво», код 2040100а 18559, підрозділ 3 «Прокатне виробництво», код 2040300а 18559, розділ ІV «Коксохімічне виробництво», код 2050000а-18559.

Отже, право на пільгову пенсію за вказаною професією позивача визначено в Списку № 2, а відповідність робочого місця позивача підтверджена як результатами атестацій, так і згідно Додатку №10 «Індивідуальні відомості про застраховану особу. Дані про особливі умови праці».

Так, у розділі «Відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування» вбачається наступне: Страхувальник Код підстави для обліку спецстажу ЗП3013Б1.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань код 00192471 має юридична особа КОЛЕКТИВНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ" №2 (КСП "УЕЧМ" №2), яке 05.09.2007 реорганізоване в ПРАТ "СП УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ".

Відповідно до п. 4.13 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 09.09.2013 № 454 для кодування підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства використовуються серійно-порядкові коди із Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток 3).

Відповідно до Довідника:

- ЗПЗ013Б1 термін дії з 05.11.91 - Працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Відповідно до п. 11 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 для кодування підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства використовуються серійно-порядкові коди із довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, наведеного в додатку 3 до цього Порядку.

Відповідно до Довідника:

- ЗПЗ013Б1 термін дії - з 05.11.91 - Працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.

Отже, позивачем підтверджено наявність права на зарахування цього періоду роботи до пільгового за Списком №2.

Б) з 19 липня 1990 року по 23 квітня 1992 року помічником бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду у цеху капітального ремонту свердловин №2, вахтово-експедиційним методом у Самотлорському управлінні з підвищення нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин, де місцевість прирівняна до місцевості Крайньої Півночі.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до ст. 11 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Відповідно до ст. 11 тієї ж Угоди документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Відповідно до ч. 1, 5, 10, 12 ст. 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

З аналізу вищенаведених норм права міжнародного договору та національного законодавчого акта, можна дійти висновку, що оскільки відповідальність за несвоєчасну сплату, сплату не в повному обсязі, а так само повну несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, відсутність інформації та/або документів стосовно сплати таких внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу певних періодів роботи. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, призначенні пенсії. Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаного періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Список N 2, затверджений Постановою N 1173 містить:

XIII. БУРІННЯ, ВИДОБУТОК І ПЕРЕРОБКА НАФТИ ТА ГАЗУ, ПЕРЕРОБКА ВУГІЛЛЯ І СЛАНЦЯ

2. Видобуток нафти і газу

а) Робітники Бурильники та їх помічники».

Список № 2, затверджений Постановою № 10 містить:

21300000 XII. Буріння, видобуток і переробка нафти, газу і газового конденсату, переробка вугілля і сланця

21302000 2. Видобуток нафти, газу і газового конденсату

2130200а а) Робітники

2130200а-11292 Бурильники капітального ремонту свердловин».

Отже, стаж роботи позивача за період з 19 липня 1990 по 23 квітня 1992 помічником бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду у цеху капітального ремонту свердловин №2, вахтово-експедиційним методом у Самотлорському управлінні з підвищення нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин, де місцевість прирівняна до місцевості Крайньої Півночі (1 рік 9 місяців 5 днів) також підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2.

Таким чином, пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 18 років 0 місяців 29 днів = /(1 рік 9 місяців 5 днів) + (3 роки 1 місяць 15 днів) + (13 років 2 місяці 9 днів)/.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно паспорту, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявою про призначення пенсії звернувся 16.04.2021.

Отже, позивачем на день звернення з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 досягнуто 55 річного віку; наявний загальний (страховий) стаж роботи 37 років 6 місяців 7 днів та пільговий стаж роботи за Списком № 2 - 18 років 0 місяців 29 днів, що відповідає вимогам пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Позивачем виконані всі вимоги законодавства та надані відповідні підтверджуючі документи.

Як визначено вище в цій постанові, на час звернення із заявою про призначення пенсії, позивач мав право на призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно, відповідач повинен був призначити йому пенсію.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відтак, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, суд повинен був під час розгляду справи оцінити надані докази та перевірити стаж роботи та чи достатньо його для наявності права позивача на призначення пенсії відповідно до Закону № 1058, а зобов`язання відповідача за достатньої його наявності призначити пенсію із врахуванням такого стажу роботи не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, та виключало б можливість повторного порушення прав позивача з тих самих підстав відповідачем.

Більш того, саме такий спосіб захисту прав позивача (зобов`язання призначити пенсію) був застосований Верховним Судом у постанові від 21.04.2021, зміненій лише в мотивувальній частині постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20. Висновки Верховного Суду відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відтак, апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню в цій частині (щодо ефективного способу захисту прав позивача).

Щодо дати, з якої слід призначити пенсію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вказувалось вище, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак, віку в 55 років досяг 28.03.2020.

Будь-яких доказів звернення до органу, що призначає пенсію, не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, позивач не надав.

Відтак, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія повинна бути призначена з дня звернення за пенсією - 16.04.2021.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено до відшкодування такі витрати у розмірі 18000,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2023;

2) Додатковий договір до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2023;

Відповідно до п. 1 Договору довіритель доручає, а адвокат приймає доручення щодо надання правової допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики на передбачених договором умовах.

Згідно з п. 2 Додаткового договору гонорар адвоката за правовий супровід справи до та під час провадження в суді першої інстанції, а також на стадії виконання судового рішення становить 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Вирішуючи питання про обґрунтованість та пропорційність заявлених до відшкодування витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №360/3253/20.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі №755/7030/21.

Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Цей правовий висновок є релевантним до обставин цієї справи, оскільки стосується правового застосування норми права, яка є ідентичною ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

В матеріалах даної справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв`язку з чим неможливо дотриматися положень п. 1, 2 ч. 9 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 та інші судові рішення, зазначені в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18 викладено правову позицію, відповідно до якої, враховуючи положення статей 134 та 139 КАС України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року та від 08 лютого 2022 року у справах № 640/3098/20 та № 160/6762/21 відповідно.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 КАС.

За таких обставин та правового врегулювання, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження понесених витрат на правову допомогу, оскільки з наданих договорів неможливо встановити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року в справі №120/4765/21.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

В ухвалі від 11 жовтня 2023 року в справі № 607/1662/21 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

Наведене є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Те саме стосується і вимог апеляційної скарги представника позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 9000 гривень в суді апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат зі сплати судового збору за подання позову.

Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією позивачем при звернені до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 859,00 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, за висновком місцевого суду, судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень у розмірі 429,50 грн. (50% від сплаченої суми судового збору) на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду за те, що вимоги апеляційної скарги представника позивача фактично задоволені, частковість їх задоволення не впливає на сутність вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку це: 2684 грн * 0,4 = 1073,60 грн.

Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. В даному випадку це: 1073,60 * 0,8 = 858,88 грн.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат за подання позову, стягнувши з відповідача 858,88 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Крім того, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1288,50 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку це: 858,88 * 150% = 1288,32 грн.

Тому витрати позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1288,32 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача Звонарьова Валентина Вадимовича задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 200/4891/23 змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 200/4891/23 викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 16.04.2021 ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи, навчання та військової служби за записами трудової книжки НОМЕР_2 , а до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 19 липня 1990 року по 23 квітня 1992 року; з 03 червня 2002 року по 11 серпня 2015 року».

В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 200/4891/23 слова і цифри «429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 50 коп» замінити словами і цифрами «858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 200/4891/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) гривень 32 коп.

Повне судове рішення 07 березня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук