Справа № 551/119/24
Суддя: Сиволап Д. С.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 551/119/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сиволапа Д.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в с. Шишаки Миргородського району Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2024 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ГУНП в Миколаївській області про скасування постанови інспектора СРПП ВП № 4 МРУП ГУНП в Миколаївській області Калімана А.В. серії БАД № 602400 від 21.01.2024, якою позивача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаного правопорушення позивач не вчиняв, про що зокрема свідчить відсутність будь-яких доказів з нього приводу. Крім того, постанова винесена з порушенням процедури, зокрема позивачу не були роз`яснені його права та обов`язки, проігнороване його клопотання про розгляд справи за участю його захисника, докази його провини не досліджувались.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

У визначений судом строк позивач усунув зазначені судом недоліки, в зв`язку з чим ухвалою суду від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та визначено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи про дату та час судового розгляду.

У визначений судом строк до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУНП в Миколаївській області із запереченням проти позову в якому вказано, що при складанні оскаржуваної постанови поліцейський діяв у межах наданих повноважень та відповідно до визначеної законом процедури, а саме ОСОБА_1 визнав свою вину, про що свідчить його підпис в оскаржуваній постанові. Також представник відповідача послався на положення ч.4 ст. 161 КАС України відповідно до якої позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази на підтвердження своїх доводів, однак не зробив цього.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини.

21 січня 2024 року поліцейським СРПП ВП № 4 МРУП ГУНП в Миколаївській області Каліманом А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 602400.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто за ч. ч.1 ст. 122 КУпАП до відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він о 17-00 год. 21 січня 2024 року на перехресті автодороги М-14, керуючи автомобілем «Мерседес Бенз» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено» та проїхав перехрестя без повної зупинки транспортного засобу, чим порушив п.п. 8.4.б Правил дорожнього руху (а.с.31).

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду оскаржувана постанова в повній мірі не відповідає вимогам пункту 3 частини 2 вказаної статті, виходячи з нижче вказаного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.3 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів регламентується вимогами Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999.

Пунктами 1 та 2 Розділу ІІ даної Інструкції визначено, що наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції на яку покладається відповідальність за:

1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів;

2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті;

3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах;

4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів;

5) належне ведення відповідної документації.

Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Пунктом 5 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.1 Розділу VII Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Згідно з пп.1 п.3 Розділу VIII Інструкції строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб.

Незважаючи на вищевказані норми, а також на те, що з часу складання постанови (21.01.2024) до часу подання відзиву на позовну заяву (20.02.2024) не минуло 30 днів, в розпорядження суду не було надано відеозаписів з портативного реєстратора чи реєстратора, встановленого в службовому автомобілі працівників поліції, яким би підтверджувався факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

З тексту оскаржуваної постанови слідує, що до неї додаються лише копії документів.

За таких обставин суд вважає, що на момент винесення оскаржуваної постанови поліцейський ОСОБА_2 не мав у своєму розпорядженні відеозапису факту вчинення ОСОБА_1 , інкримінованого йому порушення ПДР.

Доводи відзиву на позовну заяву в частині того, що відеозапис до постанови не додавався через те, що водій був згоден з правопорушенням та особисто підписав винесену постанову на увагу суду не заслуговують, оскільки водій розписався у відповідних графах постанови про роз`яснення йому його прав та про отримання копії постанови, однак не зазначав про свою безумовну згоду з її змістом.

Крім того, сам факт звернення позивача до суду свідчить про його незгоду з вищевказаною постановою.

Не є належними доказами винуватості ОСОБА_1 долучені до відзиву рапорти поліцейських СРПП ВП № 4 МРУП ГУНП в Миколаївській області Калюжного О.О. та Калімана А.В. про обставини документування ними вчиненого водієм ОСОБА_1 порушення ПДР, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів у вигляді дати їх написання, реєстраційних номерів та резолюції керівника, якому вони адресовані.

Вищевказане з високою долею імовірності свідчить про те, що дані рапорти були оформлені вже після звернення позивача до суду.

У своїй постанові від 28.05.2020 (справа № 24/4668/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень та за відсутності будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення дійшов висновку про правомірність скасування оскаржуваної постанови поліцейського.

Відповідно до положень ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, суд, керуючись положеннями п.3 ч.3 ст. 286 КАС України вважає необхідним скасувати постанову суб`єкта владних повноважень, як протиправну і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності складу правопорушення в діях позивача.

Документально підтверджені судові витрати у справі становлять 605,60 грн. сплаченого позивачем судового, які суд на підставі ч.1 ст. 139 КАС України вважає необхідним покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити в повному обсязі.

Постанову поліцейського СРПП ВП № 4 МРУП ГУНП в Миколаївській області Калімана А.В. серії БАД № 602400 від 21 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

За рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (адреса місця знаходження: 54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5, ) стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на відшкодування сплаченого ним судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду (м. Харків) через Шишацький районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня його підписання.

Головуючий - суддя Д.С. Сиволап