Справа № 240/28055/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/28055/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30 000 гривень щомісячно, за липень, серпень, листопад 2022 року та за період лютого по серпень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_3 ) додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30 000 гривень щомісячно, за липень, серпень, листопад 2022 року та за період лютого по серпень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги мотивовані тим, що його протиправно позбавлено виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за липень, серпень, листопад 2022 року та за період лютого по серпень 2023 року, оскільки а момент спірних правовідносин, зокрема в липні, серпні, листопаді 2022 року не існувало наказів Міноборони, які б одночасно: були регуляторними актами у розумінні Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; зачіпали соціально-економічні, права, свободи та законні інтереси військовослужбовців, що проголошені гарантовані Конституцією та законами України, зокрема - визначали підстави позбавлення права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022; містили відомості про їх реєстрацію в Міністерстві юстиції України у встановленому порядку, а, відтак, були такими, що пройшли правової експертизи і набули чинності у порядку, встановленому законодавством; підлягали застосуванню під час позбавлення позивача права на додаткову винагороду, передбачену саме Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що за липень, серпень, листопад 2022 року позивач був позбавлений виплати додаткової винагороди, оскільки у вказані періоди відносно позивача видавалися накази про позбавлення отримання додаткової винагороди через перебування його стані алкогольного сп"яніння на службі. Щодо виплати додаткової грошової винагороди за період з лютого-серпень 2023 року з розрахунку 30 000 грн., зазначили, що

Відповідно до свідоцтва про хворобу №297 в період з 06.01.2023 по 03.02.2023 проходив лікування у Криворізькому ОПТД м. Дніпро, з діагнозом: ТУБЕРКУЛЬОЗ З МНОЖИННОЮ ЛІКАРСЬКОЮ СТІЙКІСТЮ ВЕРХНЬОЇ ЧАСТКИ ПРАВОЇ ЛЕГЕНІ, яке не пов`язане із попередньо отриманими ними пораненнями (травмами) 22.05.2022. Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №43 від 20.01.2023 року були внесені зміни до ПКМ №168 від 28.02.2022 про те, що додаткова винагорода виплачується в розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові завдання (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань). Як вбачається із матеріалів справи такі документи відсутні. Позивач у період лютого-серпня 2023 року до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) не залучався.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) Міністерства оборони України від 25.02.2022 № 58 позивача зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з вечері 25.02.2022 і призначено водієм 3 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону, ВОС - 124037Д, шпк "солдат".

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 позивачу нараховану додаткову винагороду за липень 2022 - 0,00 грн. (військове адміністративне правопорушення), за серпень 2022 у розмірі 0,00 грн. (вживання алкогольних напоїв), за листопад 2022 - 0,00 грн. ((військове адміністративне правопорушення), за січень 2023 - 36774,19 грн., з лютого 2023 по серпень 2023 - 0,00 грн.

На заяву представника позивача щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою №168 відповідач надіслав лист, від 26.08.2023 №813/873, в якому повідомив, що військовою частиною в повній мірі здійснено нарахування та виплата додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ №168. В липні 2022, серпні 2022 та листопаді 2022 позивач був позбавлений такої виплати за вживання алкогольних напоїв.

Позивач вважає що його протиправно позбавлено виплати додаткової грошової винагороди за липень, серпень, листопад 2022 року та за період лютого по серпень 2023 року у розмірі 30000 грн., тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168 (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, постановою № 168 КМУ установив, зокрема на період дії воєнного стану виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн.

Постановою КМУ № 793 від 07.07.2022 внесені, зокрема, такі зміни до постанови КМУ № 168: в абзаці першому слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць".

Проте, в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Одночасно, суд звертає увагу, що зміст внесених постановою КМУ № 793 змін до постанови КМУ № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість "30 000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 позивачу нараховану додаткову винагороду за липень 2022 - 0,00 грн. (військове адміністративне правопорушення), за серпень 2022 у розмірі 0,00 грн. (вживання алкогольних напоїв), за листопад 2022 - 0,00 грн. (військове адміністративне правопорушення), за січень 2023 - 36774,19 грн., з лютого 2023 по серпень 2023 - 0,00 грн.

Обґрунтовуючи протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у спірний період, позивач посилається виключно на те, що на момент позбавлення позивача виплати винагороди не існувало нормативно-правових актів, які б позбавляли військовослужбовців права на її отримання.

В той же час, представник відповідача посилається на те, що позивач позбавлений права на виплату додаткової винагороди за липень, серпень, листопад 2022 року наказами командира в/ч через перебування його у стані алкогольного сп"яніння, що передбачено телеграмою Міністра оборони України від 25.03.2022 №НР248/1298, та п.9 окремого доручення МОУ від 23.06.2022. №912/з/23.

Суд не погоджується з доводами позивача, та, водночас, погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно абз.4 п.1 постанови КМУ №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктом 5 рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:

- командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

- керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Відповідно до п.2.1 постанови КМУ №168 установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди.

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

В період виникнення спірних правовідносин було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.

У подальшому, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, яке застосовується з 01.06.2022 та визначає умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

В той же час відповідно до пункту 10 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №НР 248/1298, пункту 9 окремого дорученням МОУ від 23.06.2022 №912/з/23 до наказів на виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння ,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Так, як вбачається з матеріалів справи підставою для невиплати позивачу додаткової грошової винагороди за липень 2022, серпень 2022, листопад 2022,, передбаченої постановою КМУ №168, з розрахунку 30000 грн. на місяць стало перебування позивачу у стані алкогольного сп"яніння на військовій службі.

Зокрема, наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 02.08.2022 №689, наказано не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 01.07.2022 по 31.07.2022. Причина (військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП. (Протокол ДНК-2/506 ч.3 ст.172-20 КУпАП від 27.07.2022, протокол №ДНК-2/326 ч.3 ст.172-20 КУпАП від 04.07.2022)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2022 №909 наказано не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 01.07.2022 по 31.07.2022. Причина (вживання спиртних напоїв) (Протокол ДНК-2/878 від 29.08.2022).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.12.2022 №2091 наказано не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 01.11.2022 по 30.11.2022. Причина - вживання алкогольних напоїв. Військове адмінстративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП. (Протокол ДНК-2/1766 від 23.11.2022.)

По перше, суд звертає увагу, на те, що вказані накази, якими позивача позбавлено виплати додаткової грошової винагороди не є предметом спору, позивачем не оскаржуються, є чинними та ніким не скасовані. Доказів протилежного не надано.

Крім того, доводи позивача стосовно неможливості застосування до спірних правовідносин положень рішення Міністра оборони України суд не бере до уваги, адже таке рішення є чинним та регулює питання, які необхідно враховувати з метою належного виконання пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а сам по собі спосіб доведення цього рішення до особового складу Збройних Сил України телеграмою не спростовує його суті.

Суд зазначає, що Міністр оборони відповідальний за очолюване ним міністерство, а тому прийняте ним в умовах воєнного стану рішення від 25.03.2022 №248/1298, яким урегульовано питання щодо виплати, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, винагороди, має правову основу.

Зазначеної позиції підтримується П"ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 19.12.2023 справа № 420/4829/23.

Відтак, суд не бере до уваги доводи представника позивача щодо протиправності застосування до спірних правовідносин рішень Міністра оборони.

Більш того, як вже зазначалося, підставою для невиплати позивачу додаткової винагороди за липень 2022, серпень 2022, листопад 2022, є накази командира в/ч , які не є предметом оскарження. Відтак, суд не надає їм правову оцінку.

Враховуючи встановлені обставини та те, що накази, на підставі яких позивача позбавлено виплати додаткової винагороди є чинними та не є предметом оскарження, суд вважає, що підстави для визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30 000 гривень щомісячно, за липень, серпень, листопад 2022 року відсутні.

Щодо позовних вимог в частині наявності підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30 000 гривень щомісячно за період лютого по серпень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №43 від 20.01.2023 були внесені зміни до ПКМ №168 від 28.02.2022 .

Так, відповідно до пункту 1,2-1 постанови №168 (у редакції від 21.01.2023) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткові винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів №43 від 20.01.2023 "Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" №260 доповнено новим розділом згідно з Наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 "Особливості виплати додаткової винагороди на період воєнного стану" - застосовується з 01 лютого 2023 року.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові завдання (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань).

Разом з тим, докази того, що позивач у період лютого-серпня 2023 року до залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) матеріали справи не містять.

Протилежного не доведено.

Крім того, щодо доводів позивача про отримання поранення.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №297 в період з 06.01.2023 по 03.02.2023 позивач проходив лікування у Криворізькому ОПТД м. Дніпро, з діагнозом: туберкульоз з множинною лікарською стійкістю верхньої частки правої легені. З 07.02.2023 по 28.02.2023 року позивач проходив обстеження та ВЛК з метою встановлення придатності до військової службу у військовій частині НОМЕР_4 .

Суд зазначає, що лікування позивача було пов`язане із виявленням у нього в січні 2023 року туберкульозу з множинною лікарською стійкістю верхньої частки правої легені та не пов`язане із попередньо отриманими ними пораненнями (травмами) 22.05.2022.

Відтак, позивач не проходив лікування після отримання поранення, каліцтва, травми, як це передбачено ПКМ №168, а лікування було у зв"язку із загальним захворюванням.

Крім того, надані позивачем документи жодним чином не засвідчують перебування позивача на стаціонарному лікуванні після поранення, каліцтва, травми та не підтверджують факт лікування саме після поранення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач позбавлений права на виплату додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за період з лютого 2023 по серпень 2023, відтак протиправна бездіяльність відповідача з приводу невиплати такої винагороди відсутня.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що такі отримали достатню оцінку.

Решта доводів сторін не спростовують висновків суду у даній справі.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необгрунтований, тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос