Справа № 420/2945/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/2945/23

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі № 420/2945/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 66-та окремої механізованої бригади ім. Мстислава Хороброго (в/ч НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність командира 66-ої окремої механізованої бригади щодо ненадання позивачу відпустки за станом здоров`я строком на 30 днів на підставі Довідки військово-лікарської комісії №300 від 12.08.2022;

зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 негайно реалізувати Довідку військово-лікарської комісії №300 від 12.08.2022 шляхом надання позивачу відпустки за станом здоров`я для відновлення строком на 30 днів, з можливістю її проведення поза межами дислокації військової частини та її підрозділів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є військовослужбовцем ЗСУ та зарахований до особового складу в/ч НОМЕР_1 та 02.08.2022 був прооперований у Комунальному некомерційному підприємстві Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня Вінницької міської ради. Після закінчення лікування був виписаний з КНП ВКБЛ ВМР, під час виписки йому було видано на руки довідку військово-лікарської комісії № 300 від 12.08.2022 відповідно до якої він потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Та після виписки з лікувального закладу позивач звернувся в усному порядку засобами мобільного зв`язку до свого безпосереднього командира ОСОБА_2 для отримання відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів, проте відповідного наказу видано не було. Після звернення до Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України отримав листа від Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до якого він повинен прибути до військової частини для вирішення питання подальшого лікування та направлення до військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. Однак прибути до в/ч НОМЕР_1 він не може через стан здоров`я, так як йому необхідно продовжити лікування у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, проте через відсутність розпорядження на відпустку за станом здоров`я він не може стати на облік у військовій комендатурі м. Одеси та відповідно без постановки на облік не може відновлюватися у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону. З урахуванням того, що відповідач-1 отримав усі необхідні документи, проте негайно не реалізував постанову ВЛК та не надав відпустку позивачу за станом здоров`я, його бездіяльність слід визнати протиправною.

Представник відповідача-2 09.08.2023 надав суду відзив на позов у якому просив відмовити у його задоволенні, так як після виписки з лікарні 12.08.2022 військовослужбовець ОСОБА_1 повинен був прибути в пункт постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , про що позивачу було достеменно відомо, та довідка №300 ВЛК не містила тексту та розпорядження щодо відправлення позивача на відновлення у м. Одесу за місцем проживання. Тоді як згідно ст. 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ у день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до в/ч з якої прибули. Таким чином позивач перебуваючи в м. Вінниця в порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ, замість того щоб їхати в м. Остер Чернігівської області (ППД) та належним чином оформити відпустку за станом здоров`я самовільно без жодного дозволу поїхав до м. Одеса за місцем свого проживання та фактично проводить там відпустку. Також позивач в порушення п. 6.15 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ не надав до в/ч НОМЕР_1 довідку військово-лікарської комісії та рапорт на відпустку. Відповідно до абз. 5 п. 22.12 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ постанова ВЛК про потребу в/службовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустку за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно, проте на даний час пройшов рік з дня видачі довідки №300, а тому у командування в/ч НОМЕР_2 відсутні законі підстави для надання позивачу відпустки за станом здоров`я на підставі вказаної довідки.

Представником позивача до суду 14.08.2023 надана відповідь на відзив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 10 листопада 2023 року у справі № 420/2945/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції протиправно не надано належної оцінки електронним доказам - зображенням (скріншотам) екрану мобільного телефону з перепискою у месенджері "Viber", з яких вбачається, що позивач дійсно звертався до свого безпосереднього командира - ОСОБА_3 з проханням надати йому відпустку за станом здоров`я одразу після виписки, разом з цим, направив останньому засобами мобільного зв`язку також і медичні документи з лікарні;

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що для реалізації постанови ВЛК шляхом надання військовослужбовцю відпустки за станом здоров`я чинним законодавством України не передбачені будь-які умови;

- суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку з тим, що після проходження ВЛК позивач був визнаний таким, що потребує відпустки для лікування, останній правильно, у відповідності до чинного законодавства, направився до м. Одеси для постановки на облік, так як перебуває на військовому обліку у Приморському ТЦК та СП м. Одеси (цим же ТЦК був призваний на військову службу за мобілізацією), що підтверджується його військовим квитком.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації в 2022 році у військовому званні солдат та з 07.06.2022 проходить службу в військовій частині НОМЕР_1 . 24.07.2022 він був направлений до 66-го військового госпіталю, де отримав первинну медичну допомогу, а після цього 26.07.2022 до Комунального некомерційного підприємства Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня Вінницької міської ради (надалі КНП), де 02.08.2022 йому провели операцію через захворювання не пов`язане з проходженням військової служби та 12.08.2022 виписали з лікарні (а.с.9).

Військово-лікарською комісією КНП видана довідка № 300 від 12.08.2022 у якій зазначено, що ОСОБА_1 на підставі статті 81,59 ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

У виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2754 вказано, за рішенням ВЛК надати відпустку на 30 днів з подальшим прибуттям на ППД (пункт постійної дислокації) (а.с.16).

Позивач під час перебування у медичному закладі на лікуванні не визнавався військово-лікарською комісією за станом здоров`я непридатними до військової служби.

Позивач після виписки з лікарні до військової частини за місцем постійної дислокації м. Остер, Козелецький район, Чернігівської області не прибув, а за власною ініціативою поїхав до м. Одеса за місцем постійного проживання.

Проте, що він закінчив лікування та виписаний з лікарні свого прямого командира не повідомив, та доказів що це спростовують матеріали справи не містять.

04.01.2023 позивач направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача -1 рекомендованим листом письмовий рапорт про надання відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів з можливістю її проведення за місцем постійного проживання в м. Одесі, до якого додав копію довідки ВЛК №300 від 12.08.2022 та копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого (а.с.10-12).

Рішення по його рапорту командуванням в/ч НОМЕР_1 прийнято не було.

Позивач до цього часу у пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 не прибув та перебуває у м. Одесі за місцем проживання.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки довідка №300 у якій зазначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів видавалась ВЛК 12.08.2022, та фіксувала стан здоров`я позивача саме на той день, то не звернення позивача одразу після її отримання до командира за її реалізацією, а фактично звернення відбулось через 5 місяців перебування позивача в місті свого проживання м. Одеса (тобто наявне перевищення запропонованого ВЛК строку відпустки в 5 разів), без повторного медичного огляду для підтвердження необхідності в її наданні вже в січні 2023 року не дає підстав суду визнавати протиправною бездіяльність командира щодо ненадання йому відпустки на підставі довідки №300 від 12.08.2022.

Разом з тим, суд акцентував, що вимога зобов`язання командира негайно реалізувати довідку ВЛК № 300 від 12.08.2022 може вирішуватися останнім тільки в межах розгляду рапорту поданого військовослужбовцем, проте позовні вимоги не містять цього, та це питання належить виключно до компетенції відповідача, як органу, в якому позивач проходить службу, а відтак, з огляду на заявлені позивачем вимоги та встановлені судом фактичні обставини справи в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 Розділу І частини 1 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Закон) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 14 Розділу І частини 1 Закону із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно ст. 31 Розділу І частини 1 Закону начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно ст. 58 Розділу 2 частини 1 Закону командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Згідно ст. 66 Розділу 3 частини 1 Закону командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Статут внутрішньої служби затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» № 548-XIV від 24.03.1999.

За ст. 260 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого 24.03.1999 Законом України №548-XIV (надалі «Статут внутрішньої служби Збройних Сил України») (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад. У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти (ст.262 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до п. 8 розділу IV Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 військовослужбовці з числа тих, що перебували на лікуванні або оздоровленні (змінний склад), після лікування (оздоровлення) направляються закладами охорони здоров`я безпосередньо до військових частин за місцем їхньої служби. Про виписаних військовослужбовців командири (керівники) закладів охорони здоров`я повідомляють командирів їхніх військових частин (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Розділом І Положення передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п.п. "б" п. 6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402), направлення на медичний огляд проводиться: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

За приписами п.21.1 та п.21.2 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК. Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Додатком 1 до Положення № 402 затверджено Розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, статтею 81 якого передбачено назву хвороби, ступінь порушення функції "Стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників" та вказано контингенти, що проходять медичний огляд за графами розкладу хвороб "Тимчасово непридатні. Потребують лікування, відпустки, звільнення тощо". Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.

Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Відповідно до п. 1.1 гл. 1 р. І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Пунктом 6.11 гл. 6 р. ІІ Положення №402 передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження). Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Згідно з п. 6.15 гл. 6 р. ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

Так, відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на підставі висновку ВЛК надається на підставі подання рапорту безпосередньому командиру.

Рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання.

Повертаючись до обставин справи, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу в військовій частині НОМЕР_1 .

24.07.2022 позивач був направлений до 66-го військового госпіталю, де отримав первинну медичну допомогу, а після цього 26.07.2022 до Комунального некомерційного підприємства Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня Вінницької міської ради (надалі КНП), де 02.08.2022 останньому провели операцію через захворювання не пов`язане з проходженням військової служби та 12.08.2022 виписали з лікарні(а.с.9).

Військово-лікарською комісією КНП видана довідка №300 від 12.08.2022 у якій зазначено, що ОСОБА_1 на підставі статті 81,59 ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Також у виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2754 вказано, що за рішенням ВЛК надати відпустку на 30 днів з подальшим прибуттям на ППД (пункт постійної дислокації)(а.с.16).

Враховуючи обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що позивач після виписки з медичного закладу - 12.08.2022 повинен був повернутися до місця постійної дислокації - у військову частину НОМЕР_1 та, в свою чергу, подати письмову заяву (рапорт) прямому начальнику до якої(го) додати довідку військово-лікарської комісії № 300 від 12.08.2022 для вирішення питання про отримання відпустки за станом здоров`я.

Колегія суддів також враховує, що з метою врегулювання питання про отримання відпустки за станом здоров`я позивачу надана відповідь за запит від Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в/ч НОМЕР_3 ), відповідно до якої він повинен прибути до військово частини для вирішення питання подальшого лікування та направлення на військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби. Позивач повідомлений, що дистанційне вирішення питання чинним законодавством не передбачено.

Отже, позивач безпідставно не прибув до військової частини НОМЕР_1 та не подав безпосередньому командиру письмового рапорту з довідкою ВЛК про надання відпустки для негайної реалізації довідки ВЛК №300 від 12.08.2022, натомість повернувся до місця постійного проживання в м. Одеса.

Закон України Про відпустки в преамбулі визначає, що відпустки надаються працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду. Наведене регулюється п. 22.12. «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», що затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 р. № 402

Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.

Апеляційний суд акцентує увагу, що до матеріалів справи не долучено доказів, зокрема, що позивач в теперішній час перебуває на лікуванні (проходить медичні процедури), стан здоров`я погіршився та не дозволяв звернутися до безпосереднього командиру ВЧ НОМЕР_1 з рапортом для вирішення питання про отримання відпустки за станом здоров`я, повторного медичного огляду для підтвердження необхідності в наданні відпустки за станом здоров`я.

Таким чином, оскільки довідка № 300 у якій зазначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів видавалась ВЛК 12.08.2022 і фіксувала стан здоров`я позивача саме на той день, то не звернення позивача одразу після її отримання до командира за її реалізацією без повторного медичного огляду для підтвердження необхідності в її наданні на час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність командира щодо ненадання позивачу відпустки на підставі довідки № 300 від 12.08.2022.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання командира в/ч НОМЕР_1 негайно реалізувати Довідку військово-лікарської комісії №300 від 12.08.2022 шляхом надання позивачу відпустки за станом здоров`я для відновлення строком на 30 днів, з можливістю її проведення поза межами дислокації військової частини та її підрозділів колегія суддів зазначає таке.

Зазначена вимога про зобов`язання командира негайно реалізувати Довідку ВЛК №300 від 12.08.2022 може вирішуватися лише в межах розгляду рапорту поданого військовослужбовцем.

Проте, оскільки позивач не повернутися до місця постійної дислокації - у військову частину НОМЕР_1 та не подав письмову заяву (рапорт) прямому начальнику до якої(го) додати довідку військово-лікарської комісії №300 від 12.08.2022 для вирішення питання про отримання відпустки за станом здоров`я, заявлені позивачем вимоги в цій частині позов не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі № 420/2945/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк