Справа № 200/5581/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року справа №200/5581/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 29 листопада 2023 року) у справі № 200/5581/23 (суддя в І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - Управління) про визнання протиправним та скасування рішення від 20.09.2023 № 49 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), стягнення правничих витрат.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.

Зазначає, що жоден нормативно-правовий акт того часу не визначав єдиного правильного варіанту написання по батькові похідного від імені « ОСОБА_3 » (рос. мовою).

Вказує, що в цьому випадку рос. літера «и» у закінченні імені може змінюватись на рос. літеру «ь» в імені по батькові.

Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.09.2023 № 49 про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії визнано протиправним та скасовано.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 12.09.2023 про призначення пенсії за віком та зарахувати до трудового стажу періоди роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.

Стягнуто з Управління на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 858 грн. 88 коп.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 правничі витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції застосовано неефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначив, що приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.

Вказує, що за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.07.1993, період проходження військової строкової служби з 15.06.1991 по 28.05.1993, згідно військового квитка НОМЕР_2 від 15.09.1991, оскільки по батькові особи (рос.мовою „ ОСОБА_3 ) не відповідає по батькові згідно паспортних даних заявника ( ОСОБА_3 ).

Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено прохання залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 .

12.09.2023 ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.09.2023 № 49 ОСОБА_2 відмовлено призначенні пенсії за віком, до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.07.1993, період проходження військової служби з 15.06.1991 по 28.05.1993 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 15.09.1991, оскільки по батькові особи (рос. мовою « ОСОБА_3 ») не відповідає по батькові згідно паспортних даних заявника ( ОСОБА_3 ).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_2 працював, зокрема:

- 01 вересня 1988 10 червня 1991 навчання в ПТУ №1 м. Маріуполь;

- 15 червня 1991 31 травня 1993 строкова служба в армії;

- 19 липня 1993 02 січня 1994 коваль на молотах та пресах, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»;

- 03 січня 1994 17 вересня 1994 коваль на молотах та пресах, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»;

- 28 листопада 1994 31 березня 1995 водій автомобіля, цех вантажного транспорту, фірма «Транссбут»;

- 10 квітня 1995 15 лютого 2004 коваль на молотах та пресах 4 розряду, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»;

- 16 лютого 2004 -23 червня 2008 - коваль на молотах та пресах 5 розряду, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»;

- 24 червня 2008 17 серпня 2008 різальник металу на ножицях та пресах, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»;

- 18 серпня 2008 16 лютого 2010 пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»;

- 17 лютого 2010 03 листопада 2010 сторож, цех ремонту прокатного обладнання, ПАТ «ММК ім. Ілліча»;

- 04 листопада 2010 04 лютого 2013 пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, ПАТ «ММК ім. Ілліча»;

- 05 лютого 2013 30 вересня 2013 коваль на молотах та пресах 5 розряду, ковальсько-пресувальний цех, ПАТ «ММК ім. Ілліча»;

- 01 жовтня 2013 - 18 травня 2022 - ПАТ «ММК ім. Ілліча» в ковальсько-пресувальний цех, молотова дільниця, коваль на молотах і пресах 5 розряду.

Згідно військового квитка від 15.06.1991 року НОМЕР_2 по батькові позивача рос. мовою « ОСОБА_3 ».

Відповідно до диплому від 10.06.1991 року НОМЕР_5 по батькові позивача укр. мовою « ОСОБА_4 », рос. мовою « ОСОБА_3 ».

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі - орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Згідно ст. 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до п. 1.1. розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Заява про призначення […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за №991/27436.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу). 3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення). 4) відомості про місце проживання особи; 5) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах: - довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону).

У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії).

Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії; -документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року);

Порядок приймання, оформлення і розгляд документів передбачений нормами розділу ІV Порядку №22-1. Згідно п. 4.1 розділу ІV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Згідно п. 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Згідно п. 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 розділу І Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, норми Порядку № 637 підлягають застосуванню лише у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.07.1993, період проходження військової служби з 15.06.1991 по 28.05.1993 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 15.09.1991, оскільки по батькові особи (рос. мовою « ОСОБА_3 ») не відповідає по батькові згідно паспортних даних заявника ( ОСОБА_3 ).

Судом встановлено, що згідно диплому позивача по батькові укр. мовою « ОСОБА_4 », рос. мовою « ОСОБА_3 ».

Згідно військового квитка позивача по батькові вказане рос.мовою як « ОСОБА_3 ».

Відповідно до трудової книжки позивача по батькові вказане рос.мовою як « ОСОБА_3 ».

Згідно свідоцтва про народження позивача по батькові вказане рос.мовою як « ОСОБА_3 ».

Суд вказує, що зазначені документи заповнювались посадовими особами відповідних установ за часів існування Української Радянської Соціалістичної Республіки, що була у складі Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а також до відповідного нормативно-правового регулювання.

Жоден нормативно-правовий акт того часу не визначав єдиного правильного варіанту написання по батькові похідного від імені « ОСОБА_3 » (рос. мовою).

Крім того, за усталеною практикою написання застосовувались дві форми рос. мовою « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 ».

Оскільки в російській мові ім`я « ОСОБА_3 » має інше відмінювання, то по батькові утворюється за допомогою суфікса «-евич», що додається до кореня.

В цьому випадку рос. літера «и» у закінченні імені може змінюватись на рос. літеру «ь» в імені по батькові.

Тобто, по батькові позивача згідно документів, що підтверджують його навчання, проходження військової служби та період роботи, з по батькові як « ОСОБА_3 » (рос. мовою), відповідає українському варіанту « ОСОБА_4 », що підтверджується записами першої сторінки паспорта громадянина України НОМЕР_4 , в якому по батькові позивача українською мовою зазначається як « ОСОБА_4 » та відповідно до записів другої сторінки паспорта рос. мовою « ОСОБА_3 ».

Згідно п.20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 вказаної інструкції встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

З системного аналізу норм чинного законодавства, яке регулює спірні взаємовідносини, вбачається, що підставою як для призначення пенсії так і для її перерахунку у подальшому є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи наведене, суд вважає помилковим висновок відповідача, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Такої ж думки дотримується Верховний суд в постанові від 6 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Як вбачається з трудової книжки позивача, вона містить записи щодо його роботи у спірні періоди на відповідних підприємствах, які свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами, та невідповідність по батькові паспортним даним є формальними ознаками порушення, які не впливають на прийняття рішення про призначення пенсії.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлена протиправність рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне ухвалити рішення про визнання протиправним та скасування такого рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу, тому вона не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції врахував наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Аналізуючи даний адміністративний спір місцевий суд наголосив, що суб`єкт владних повноважень у спірних взаємовідносинах здійснив реалізацію дискреційних повноважень шляхом відмови в зарахуванні до страхового стажу зазначених періодів роботи.

Таким чином, окружний суд вважав, що відповідач при розгляді заяви діяв поза межою наданих повноважень та реалізації дискреційних функцій, відповідно вважав за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, ухвалити рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з зарахуванням вищезазначених періодів до страхового стажу.

Оскільки, незараховуючи до страхового стажу позивача зазначені періоди роботи, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, суд першої інстанції вважав за необхідне прийняти рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з зарахуванням періодів роботи до трудового стажу з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

Проте, з такими висновками місцевого суду не в повній мірі може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 16.07.1993, станом на день звернення позивач мав наступний страховий стаж:

- 01 вересня 1988 10 червня 1991 навчання в ПТУ №1 м. Маріуполь (2 роки 9 місяців 10 днів);

- 15 червня 1991 31 травня 1993 строкова служба в армії (1 рік 11 місяців 17 днів);

- 19 липня 1993 02 січня 1994 коваль на молотах та пресах, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (0 років 5 місяців 14 днів);

- 03 січня 1994 17 вересня 1994 коваль на молотах та пресах, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (0 років 8 місяців 15 днів);

- 28 листопада 1994 31 березня 1995 водій автомобіля, цех вантажного транспорту, фірма «Транссбут» (0 років 4 місяці 4 дні);

- 10 квітня 1995 15 лютого 2004 коваль на молотах та пресах 4 розряду, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (8 років 10 місяців 6 днів);

- 16 лютого 2004 - 23 червня 2008 - коваль на молотах та пресах 5 розряду, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (4 роки 4 місяці 8 днів);

- 24 червня 2008 17 серпня 2008 різальник металу на ножицях та пресах, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (0 років 1 місяць 24 дні);

- 18 серпня 2008 16 лютого 2010 пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (1 рік 5 місяців 29 днів);

- 17 лютого 2010 03 листопада 2010 сторож, цех ремонту прокатного обладнання, ПАТ «ММК ім. Ілліча» (0 років 8 місяців 17 днів);

- 04 листопада 2010 04 лютого 2013 пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, ПАТ «ММК ім. Ілліча» (2 роки 3 місяці 1 день);

- 05 лютого 2013 30 вересня 2013 коваль на молотах та пресах 5 розряду, ковальсько-пресувальний цех, ПАТ «ММК ім. Ілліча» (0 років 7 місяців 26 днів);

- 01 жовтня 2013 - прийнятий за переведенням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» в ковальсько-пресувальний цех, молотова дільниця, коваль на молотах і пресах 5 розряду. 18 травня 2022 року робота припинена у зв`язку із звільненням за власним бажанням (наказ №194 від 18.05.2022 р.) (8 років 7 місяців 18 днів).

Отже, загальний стаж складає 33 роки 4 місяці 9 днів.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 16.07.1993 позивач наполягає на наявності в нього наступного пільгового стажу за Списком №1:

- 19 липня 1993 02 січня 1994 коваль на молотах та пресах, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (0 років 5 місяців 14 днів);

- 03 січня 1994 17 вересня 1994 коваль на молотах та пресах, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (0 років 8 місяців 15 днів);

- 10 квітня 1995 15 лютого 2004 коваль на молотах та пресах 4 розряду, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (8 років 10 місяців 6 днів);

- 16 лютого 2004 - 23 червня 2008 - коваль на молотах та пресах 5 розряду, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (4 роки 4 місяці 8 днів);

- 24 червня 2008 17 серпня 2008 різальник металу на ножицях та пресах, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (0 років 1 місяць 24 дні);

- 18 серпня 2008 16 лютого 2010 пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (1 рік 5 місяців 29 днів);

- 04 листопада 2010 04 лютого 2013 пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, ПАТ «ММК ім. Ілліча» (2 роки 3 місяці 1 день);

- 05 лютого 2013 30 вересня 2013 коваль на молотах та пресах 5 розряду, ковальсько-пресувальний цех, ПАТ «ММК ім. Ілліча» (0 років 7 місяців 26 днів);

- 01 жовтня 2013 - прийнятий за переведенням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» в ковальсько-пресувальний цех, молотова дільниця, коваль на молотах і пресах 5 розряду. 18 травня 2022 року робота припинена у зв`язку із звільненням за власним бажанням (наказ №194 від 18.05.2022 р.) (8 років 7 місяців 18 днів).

Окрім записів трудової книжки НОМЕР_1 від 16.07.1993, пільговий стаж за Списком №1 позивач підтверджував наданими документами:

- довідка №02-2 від 14.08.2023 № 01/55 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, - за період з 01.01.2016 по 23.02.2022 (5 років 11 місяців 12 днів);

- довідка №01/56 від 14.08.2023;

- копія наказу №54 від 21.10.2013 «Об установлении льготного пенсионного обеспечения работникам ООО «МЕТИНВЕСТ-РЕМОНТНО МЕХАНИЧЕСКИЙ ЗАВОД»;

- копія наказу №152 від 07.05.2014 «Об итогах атестации рабочих мест по условиям труда»;

- копія наказу №154 від 07.05.2019 «Об итогах очередной аттестации раочих мест по условиям труда ООО «МЕТИНВЕСТ-МРМЗ»;

- наказ від 07.05.1999 №127 «Об итогах аттестации рабочих мест по условиям труда с 10.05.1994 по 07.05.1999»;

- наказ №137 від 10.05.1994 «Об итогах аттестации рабочих мест по условиям труда»;

- наказ №192 від 30.06.2000 «Об итогах аттестации рабочих мест вновь организованных цехов, вошедших в состав комбината, и внесении дополнений и изменений в приказ №127 от 07.05.1999»;

- наказ №224 від 07.05.2004 «Об итогах аттестации рабочих мест по условиям труда с 07.05.1999 по 07.05.2004».

З цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

Для визначення пільгового стажу в період з 1990 року по 25 січня 1991 року слід застосовувати Список №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (далі Постанова № 1173);

в період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (далі Постанова № 10);

в період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (далі Постанова № 162);

в період з 16 січня 2003 року по 3 серпня 2016 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (далі Постанова № 36);

в період з 3 серпня 2016 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (далі Постанова № 461).

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Аналогічні висновки викладені в пунктах 37-44, 46-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а.

Отже, шкідливий (важкий) характер роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, може бути підтверджений даними атестації робочого місця працівника.

При цьому непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (пункт 60 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду).

Щодо періодів роботи позивача.

Як вбачається з даних трудової книжки позивача, він працював ковалем на молотах та пресах в ковальсько-пресовому цеху Орендного підприємства (пізніше реорганізованому в Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» в періоди:

- 19 липня 1993 року 02 січня 1994 року (0 років 5 місяців 14 днів);

- 03 січня 1994 року 17 вересня 1994 року (0 років 8 місяців 15 днів);

- 10 квітня 1995 року 15 лютого 2004 року (8 років 10 місяців 6 днів);

- 16 лютого 2004 року - 23 червня 2008 року (4 роки 4 місяці 8 днів);

- 05 лютого 2013 року 30 вересня 2013 року (0 років 7 місяців 26 днів).

Крім того, позивач 01 жовтня 2013 року прийнятий за переведенням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» в ковальсько-пресувальний цех, молотова дільниця, коваль на молотах і пресах 5 розряду. 18 травня 2022 року робота припинена у зв`язку із звільненням за власним бажанням (наказ №194 від 18.05.2022).

В той же час, довідкою ТОВ «Метінвест Маріупольський ремонтно-механічний завод» №02-2 від 14.08.2023 № 01/55 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, - підтверджена робота позивача за Списком № 1 не по дату звільнення (18.05.2022), а по 23.02.2022. Відтак, період роботи, що дає право на пільгову пенсію, складе не 8 років 7 місяців 18 днів, як вказував позивач, а 8 років 4 місяці 23 дні.

Право на пільгову пенсію за професією «Ковалі на молотах і пресах» визначено в підрозділі 2 «Ковальсько-пресове виробництво» розділу XI «Металообробка» Списку № 1, затвердженого Постановами № 10, № 162 (позиція 1110200а-13225), Постановою № 36 (позиція 11.2а), а також Постановою № 461.

Відповідність робочого місця позивача ковалем до Списку № 1 неодноразово підтверджувалась результатами атестацій, зокрема, проведеними як ОП (ПАТ) «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»: накази № 137 від 10.05.1994, № 192 від 30.06.2000 (надані позивачем відповідачу до заяви про призначення пенсії), № 98 від 07.05.2009 (виписка міститься в трудовій книжці), так і ТОВ «Метінвест Маріупольський ремонтно-механічний завод»: накази № 54 від 21.10.2013 (запис на 12-13 сторінках трудової книжки), № 152 від 07.05.2014 (посилання в довідці №02-2 від 14.08.2023 № 01/55), № 154 від 07.05.2019 (наданий позивачем відповідачу до заяви про призначення пенсії).

В той же час, такі професії, за якими позивач працював в ковальсько-пресувальному цеху ОП (ПАТ) «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», як різальник металу на ножицях та пресах, а також пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, прямо не передбачені ані в підрозділі 2 «Ковальсько-пресове виробництво» розділу XI «Металообробка» Списку № 1, затвердженого Постановою № 36, що діяла в період роботи позивача за названими професіями, ані в перелічених вище наказах за наслідками атестації робочих місць.

В свою чергу, позивач не надав уточнюючої довідки або інших документів, які б підтверджували віднесення цих професій до Списку № 1.

Отже, періоди його роботи:

- 24 червня 2008 року 17 серпня 2008 року різальник металу на ножицях та пресах, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (0 років 1 місяць 24 дні);

- 18 серпня 2008 року 16 лютого 2010 року пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, Орендне підприємство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (1 рік 5 місяців 29 днів);

- 04 листопада 2010 року 04 лютого 2013 року пружинник 3 розряду, зайнятий обробкою гарячого металу, ковальсько-пресувальний цех, ПАТ «ММК ім. Ілліча» (2 роки 3 місяці 1 день), -

не підлягають зарахуванню до Списку № 1.

Таким чином, загалом пільговий стаж позивача (робота ковалем) за Списком №1 становить 23 роки 5 місяців 2 дні, а не 27 років 6 місяців 21 день, як стверджував представник позивача, тому його апеляційна скарга в цій частині задовольняється частково.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно паспорту, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявою про призначення пенсії звернувся 12.09.2023.

Отже, позивачем на день звернення з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 досягнуто 50 річного віку; наявний загальний (страховий) стаж роботи 33 роки 4 місяці 9 днів та пільговий стаж роботи за Списком №1 - 23 роки 5 місяців 2 дні, що відповідає вимогам пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Позивачем виконані всі вимоги законодавства та надані відповідні підтверджуючі документи.

Як визначено вище в цій постанові, на час звернення із заявою про призначення пенсії, позивач мав право на призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно, відповідач повинен був призначити йому пенсію.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відтак, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, суд повинен був під час розгляду справи оцінити надані докази та перевірити стаж роботи та чи достатньо його для наявності права позивача на призначення пенсії відповідно до Закону № 1058, а зобов`язання відповідача за достатньої його наявності призначити пенсію із врахуванням такого стажу роботи не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, та виключало б можливість повторного порушення прав позивача з тих самих підстав відповідачем.

Більш того, саме такий спосіб захисту прав позивача (зобов`язання призначити пенсію) був застосований Верховним Судом у постанові від 21.04.2021, зміненій лише в мотивувальній частині постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20. Висновки Верховного Суду відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відтак, апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню в цій частині (щодо ефективного способу захисту прав позивача).

Щодо дати, з якої слід призначити пенсію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вказувалось вище, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак, віку в 50 років досяг 04.01.2023.

Будь-яких доказів звернення до органу, що призначає пенсію, не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, позивач не надав.

Відтак, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія повинна бути призначена з дня звернення за пенсією - 12.09.2023.

Апеляційні скарги сторін не містять доводів щодо незгоди з рішенням місцевого суду стосовно вирішення ним судових витрат, тому в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає апеляційному перегляду та має бути залишено без змін.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000 гривень в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції надано:

1) Договір про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2023;

2) Додатковий договір до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2023;

Відповідно до п. 1 Договору довіритель доручає, а адвокат приймає доручення щодо надання правової допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики на передбачених договором умовах.

Згідно з п. 2 Додаткового договору гонорар адвоката за правовий супровід справи до та під час провадження в суді першої інстанції, а також на стадії виконання судового рішення становить 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Також до апеляційного суду надано:

- ДОДАТКОВИЙ ДОГОВІР від 07.12.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2023, яким дія договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 липня 2023 року продовжується до 31 грудня 2024 року включно;

- ДОДАТКОВИЙ ДОГОВІР від 07.12.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2023, яким довіритель доручає, а адвокат приймає доручення щодо надання правничої допомоги в адміністративній справі №200/5581/23 щодо оскарження до Першого апеляційного адміністративного суду рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Пунктом 2 цього додаткового договору визначено, що гонорар адвоката за правовий супровід справи, передбачений п. 1 цього Договору, а також на стадії виконання судового рішення становить 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.

Вирішуючи питання про обґрунтованість та пропорційність заявлених до відшкодування витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №360/3253/20.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі №755/7030/21.

Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Цей правовий висновок є релевантним до обставин цієї справи, оскільки стосується правового застосування норми права, яка є ідентичною ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

В матеріалах даної справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв`язку з чим неможливо дотриматися положень п. 1, 2 ч. 9 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18 викладено правову позицію, відповідно до якої, враховуючи положення статей 134 та 139 КАС України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року та від 08 лютого 2022 року у справах № 640/3098/20 та № 160/6762/21 відповідно.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 КАС.

За таких обставин та правового врегулювання, апеляційний суд висновується, що позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження понесених витрат на правову допомогу, оскільки з наданих договорів неможливо встановити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року в справі №120/4765/21.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

В ухвалі від 11 жовтня 2023 року в справі № 607/1662/21 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

Наведене є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Крім того, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1288,50 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду за те, що вимоги апеляційної скарги представника позивача фактично задоволені, частковість їх задоволення не впливає на сутність вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку це: 2684 грн * 0,4 = 1073,60 грн.

Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. В даному випадку це: 1073,60 * 0,8 = 858,88 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку це: 858,88 * 150% = 1288,32 грн.

Тому витрати позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1288,32 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача Звонарьова Валентина Вадимовича задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 200/5581/23 змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 200/5581/23 викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити з 12.09.2023 ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи, навчання та військової служби за записами трудової книжки НОМЕР_1 , а до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 19 липня 1993 року по 02 січня 1994 року; з 03 січня 1994 року по 17 вересня 1994 року; з 10 квітня 1995 року по 15 лютого 2004 року; з 16 лютого 2004 року по 23 червня 2008 року; з 05 лютого 2013 року по 30 вересня 2013 року; з 01 жовтня 2013 року по 23 лютого 2022 року».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 200/5581/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (, юридична адреса: 25009, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7А) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) гривень 32 коп.

Повне судове рішення 07 березня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук