Справа № 320/37423/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 20.07.2018 по 02.02.2023 виходячи з базового місяця січень 2008 року та положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.07.2018 по 02.02.2023 виходячи з базового місяця січень 2008 року та положень Порядку проведення індексації' грошових доходи населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 159994,00 грн. у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розрахунку 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 24.02.2022 по 12.04.2022;

- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 159 994,00 грн. у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розрахунку 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньо: участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 24.02.2022 по 12.04.2022;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки за додаткову відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, що складає 70 днів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 р. позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 06.03.2024.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до норм ч. 2 ст. 312 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою, правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень. При цьому, лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами, не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження, оскільки позовні вимоги виникли в різний період. Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог значно ускладнить розгляд справи. Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 КАС України.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав врахувати те, що заявлені позовні вимоги пов`язані з проходженням публічної служби та входять до структури заробітної плати/грошового забезпечення. Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, вдався до формалізму, що в свою чергу, є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Крім цього, позивач зазначає, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Проте таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 9901/285/21.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 21 КАС України, встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно із частиною першою ст. 172 КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Так, обов`язковою умовою повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, є порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог та неможливість їх роз`єднання судому порядку, передбаченому ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи зміст та характер заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що, у даному випадку, всі заявлені позовні вимоги у цій справі пов`язані з проходженням публічної служби та виплатою належного грошового забезпечення/заробітної плати.

Крім того, усі заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Позивачем дотримано вимоги, передбачені ст. 172 КАС України, оскільки, позовні вимоги, заявлені до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

Крім цього, за приписами КАС України, суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Проте таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі відсутні правові підстави для повернення позовної заяви із застосуванням п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не мав визначених КАС України підстав для повернення позовної заяви в даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються у якості належних.

Колегія суддів вважає, що, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, що порушує право позивача на доступ до правосуддя та вчасний та ефективний розгляд справи у розумний строк.

Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Тому, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Підстави для розподілу судових витрат наразі відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 р. - скасувати.

Справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Василенко