Справа № 460/671/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2024 року м. Рівне №460/671/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в поліції вислугу років за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2009 по 02.03.2023.

Мотивуючи вимоги позову представник позивача зазначала, що під час проходження ОСОБА_1 в період 10.08.2009 по 02.03.2023 служби в Державній кримінально-виконавчій службі України на її працівників розповсюджувалася дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції. Представник позивача вважала, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватися до стажу служби в органах внутрішніх справ, а в подальшому - до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України "Про національну поліцію". Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 22.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено строк для подання відзиву відповідачем.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 05.02.2024, відповідно до змісту якої він заперечував проти їхнього задоволення. Серед іншого, зазначав на обґрунтування такої позиції, що під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги без округлення фактичного розміру вислуги років у сторону збільшення. Частина 2 статті 78 Закону України "Про національну поліцію" містить вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах, служба у яких зараховується до стажу служби в поліції. У зазначеному переліку відсутня служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби (Державної пенітенціарної служби України). Повідомляв, що позивач з 10.08.2009 по 06.08.2013 навчався в Чернігівському юридичному коледжі Державного департаменту України з питань виконання покарань. Також відповідач зауважив, що необхідність включення періодів служби в ДКВС України до вислуги років визначена законодавцем лише для права на призначення пенсії та права на виплату одноразової грошової допомоги. За наведеного, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 10.08.2009 по 02.03.2023 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України; з 24.03.2023 прийнятий на службу до Національній поліції України.

Відповідно до витягу з наказу Державної установи "Центр пробації" Мiнiстерства юстиції України № 163/к вiд 20.02.2023 майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Сарненського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області звільнено зі служби 02.03.2023.

Довідкою Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України №158/10-23 вiд 17.05.2023 та витягом з наказу Державної установи "Центр пробації" Мiнiстерства юстиції України № 163/к вiд 20.02.2023 підтверджено, що вислуга років позивача на дату звільнення - 02.03.2023, в календарному обчисленні становить 13 (тринадцять) рокiв 06 (шість) мiсяцiв i 22 (двадцять два) дні, у пільговому обчисленні - 16 (шістнадцять) років 09 (дев`ять) мiсяців 00 (нуль) днів.

Також судом встановлено, що 27.03.2023 позивач прийнятий на службу до поліції за конкурсом на посаду оперуповноваженого 4-го вiддiлу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) управління стратегічних розслідувань у Волинській області в порядку переведення тa звільнений з посади оперуповноваженого 2-го відділу (боротьби транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області. Вказане підтверджується наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №167 о/с вiд 27.03.2023.

У відповідь на звернення позивача від 20.10.2023 щодо надання інформації про зарахування до стажу служби в поліції службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, відповідач листом від 14.11.2023 №15278/55/04-2023 повідомив про відсутність законних підстав для зарахування до стажу служби в поліції періоду служби з 10.08.2009 по 02.03.2023 в органах Державної кримінально-виконавчої служби. Поінформував, що станом на 24.03.2023 стаж служби в поліції, який дає позивачу право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, становив 00 років 00 місяців 01 день; на 20.10.2023 00 років 06 місяців 27 днів.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Закон України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами ст.78 Закону №580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону №580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Спеціальним законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, є Закон України від 23.06.2005 №2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон №2713-IV).

У попередніх редакціях ч.5 ст.23 цього Закону (до змін від 10.11.2015 та від 06.12.2016) було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII частину п`яту статті 23 Закону №2713-IV викладено в такій редакції: "На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України".

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02. 2006 №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, ч.1 ст.6 Закону №2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20, в подібних правовідносинах, дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку, Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу.

Отже, служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та відповідно до п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.

При вирішенні цього публічно-правового спору суд також враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 20.10.2022 у справі №160/11127/20, яка була підтримана Верховним Судом в постанові від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21.

Аналізуючи вказані вище норми законодавства, а саме: ч.2 ст.78 Закону №580-VIII, п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, ч.5 ст.23 Закону №2713-IV, Верховний Суд зазначив, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби, під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та відповідні норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

За такого правового регулювання, суд дійшов висновку про безпідставність незарахування відповідачем до стажу служби позивача в поліції вислугу років з 10.08.2009 по 02.03.2023 у Державній кримінально-виконавчій службі. Отже, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо такого незарахування є обґрунтованими, підтверджені належними й допустимими доказами.

При цьому, суд відхиляє наведені у відзиві посилання представника відповідача на постанови Верховного Суду, зокрема, від 31.03.2020 у справі №520/2067/19, від 19.11.2019 у справі №520/903/19, оскільки такі судові рішення не є релевантними до обставин справи, яка розглядається.

Суд зауважує, що предметом судового розгляду даної справи не є питання можливості застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", яка прийнята на виконання Закону України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років.

При вирішенні спірних правовідносин суд застосовує приписи ч.2 ст.78 Закону №580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.

Тому, дотримуючись завдання адміністративного судочинства, визначеного в ст.2 КАС України, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування позивачу до стажу служби в поліції вислугу років з 10.08.2009 по 02.03.2023 у Державній кримінально-виконавчій службі України та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в поліції вислугу років з 10.08.2009 по 02.03.2023 у Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Враховуючи результати судового розгляду справи, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислугу років за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2009 по 02.03.2023.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислугу років за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2009 по 02.03.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 березня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ЄДРПОУ/РНОКПП 43305056)

Суддя С.А. Борискін