Справа № 943/1893/23
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/1893/23
Провадження № 2-а/943/20/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коса І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача Білик Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом через свого представника адвоката Білик Р.О., у якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7857643 від 02 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача покликається на те, що інспектором батальйону 3 роти 4 Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Круглюком Юрієм Сергійовичем було винесено оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7857643 від 02.10.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що 02 жовтня 2023 року о 16 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в зоні населеного пункту при дозволених «50 км/год» на 24 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000683). Однак, як вважає представник позивача, що спірна постанова відповідача є незаконною, необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що позивач зупинений працівниками поліції на автодорозі Броди-Суходоли після маневру обгону вантажного автомобіля в частині переходу дороги з двох смуг руху в одну на межі входу в зону населеного пункту при дозволених «50 км/год» на 24 км/год з метою уникнення аварійної ситуації на дорозі та подальшого ДТП; працівники поліції не зупинили водія вантажного автомобіля; вимірювання швидкості проведено несертифікованим технічним засобом; інспектором поліції порушено порядок розгляду справи через позбавлення позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Ухвалою судді від 13.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін і встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Крім того, сторонам було роз`яснено зміст частини 5 статті 262 КАС України, відповідно до якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Білик Р.О. звернулася до суду з клопотанням від 16.10.2023, у якому просила викликати та допитати як свідка ОСОБА_2 . Тобто стороною позивача фактично заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, у якому просили допитати свідка.

Ухвалою судді від 18.10.2023 року суд перейшов із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив скасувати оскаржувану постанову поліцейського, оскільки дорожнього знаку «населений пункт» позивач не зауважив, рухаючись зі швидкістю руху близько 70 км/год, здійснював маневр об`їзду фури, зважаючи на звуження дороги в тому місці та робив усе можливе для уникнення ДТП, інакше би створив аварійну ситуацію.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Білик Р.О. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. В обгрунтування заявлених вимог покликалась на те, що позивач був змушений перевищити швидкість руху автомобіля для завершення маневру обгону з метою уникнення ДТП, зважаючи на звуження ділянки дороги. Проте, її довіритель раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, а поліцейський міг обмежитися усним зауваженням, оскільки дане правопорушення було малозначним.

У відповіді на відзив (вх. №6618 від 27.11.2023) представник позивача ОСОБА_1 адвокат Білик Р.О. проти врахування доводів у відзиві на позовну заяву заперечила та просила задовольнити заявлені позовні вимоги. В обгрунтування доводів цієї відповіді представник позивача покликається на обгрунтованість позову, оскільки позивач вимушений був для уникнення аварійної ситуації на дорозі та подальшого ДТП здійснити маневр обгону, після чого був зупинений поліцейським; вимірювання швидкості руху автомобіля проводилося несертифікованим технічним засобом, а поліцейський праві обмежитись усним зауваженням.

Відповідач УПП у Львівській області ДПП явку свого повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, направивши до суду відзив на позовну заяву (вх. №5979 від 03.11.2023), в якому позовні вимоги не визнає із тих підстав, що поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах норм законодавства та законно її виніс, оскільки позивач 02 жовтня 2023 року, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Чоп, 447 км. зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив дозволений ліміт швидкості більше, ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Вимірювання швидкості здійснювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000683, про що представник відповідача долучив візуалізовані дані приладу та відеоматеріали, які є належним доказом перевищення позивачем встановленого обмеження швидкості руху та доводять правомірність оскаржуваної постанови відповідача. Щодо посилань позивача на зупинку його працівниками поліції після маневру обгону вантаженого автомобіля в частині переходу дороги з двох смуг руху в одну на межі входу в зону населеного пункту з метою уникнення аварійної ситуації на дорозі та подальшого ДТП, представник відповідача заперечив це, оскільки знак початку населеного пункту Суходоли, в якому позивач зупинений поліцейським за перевищення встановленого обмеження швидкості руху, знаходився на відстані близько 350 метрів від місця зупинки позивача, а прилад TruCam зафіксував перевищення швидкості на відстані 168 метрів, а тому позивачу не важко було зменшити швидкість руху автомобіля до рівня дозволеної та не було би маніпуляцій, на які позивач покликається. Крім того, представник відповідача заперечив проти доводів позивача про те, що інспектором поліції порушено порядок розгляду справи через позбавлення позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, оскільки на відеозаписі зафіксовано, що поліцейський надав можливість позивачу ознайомитися з відеодоказами правопорушення, відібрав пояснення у позивача, очікував допоки позивач користався юридичною допомогою, позивач надавав клопотання, а розгляд справи тривав близько однієї години. Також наприкінці розмови на запитання поліцейського «чи всіма вже своїми правами скористались?», позивач відповів: «на даний момент - так». Отже, інспектор поліції виніс оскаржувану позивачем постанову на підставі ст. 283 КУпАП на місці зупинки транспортного засобу в межах своєї дискреції, з дотриманням процедури, а оскаржувана постанова є обгрунтованою, винесена у передбаченому законодавством порядку, а накладене на позивача адміністративне стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відтак, представник відповідача просить відмовити повністю у задоволенні позову за безпідставністю, а розгляд справи проводити без участі сторони відповідача у порядку письмового провадження.

Заслухавши доводи позивача та його представника, оцінивши подані докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 КУпАП охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Як убачається із оскаржуваної постанови інспектора батальйону №3 роти №4 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Круглюка Юрія Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7857643 від 02.10.2023 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що 02 жовтня 2023 року о 16 год. 50 хв. в селі Суходоли на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп, 447 км водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год, при дозволених 50 км/год в населеному пункті, чим порушив п. 12.4 ПДР України (порушення швидкісного режиму в населених пунктах, де дозволена швидкість не більше 50 км/год ). Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортного засобу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000683).

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1 ПДР України).

Крім того, в силу приписів п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Частиною першою статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 повідомила, що є дружиною позивача. На початку жовтня 2023 року після 16 години вони з чоловіком їхали транспортним засобом «Volkswagen Caddy» із села Гаї до міста Буська, а цим автомобілем керував її чоловік ОСОБА_1 . Під час руху в населеному пункті села Суховоля чоловік здійснив обгон фури, оскільки звужувалась дорога, після чого їх зупинили працівники поліції за перевищення швидкості руху 74 км/год. чоловік спілкувався з поліцейським, але змісту розмови свідок не пригадує.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, що позивач та його представник не оспорюють факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 за обставин, викладених в оскаржуваній постанові відповідача від 02.10.2023, факту перевищення ним швидкості руху в межах населеного пункту. Проте, їх доводи на обгрунтування підстав скасування цієї постанови відповідача, зводяться виключно до таких аргументів: 1) вимушене перевищення швидкості руху позивачем з метою уникнення аварійної ситуації на дорозі та подальшого ДТП під час здійснення маневру випередження фури; 2) незауваження позивачем дорожнього знаку «населений пункт»; 3) працівники поліції не зупинили водія вантажного автомобіля; 4) вимірювання швидкості проведено несертифікованим технічним засобом; 5) інспектором поліції порушено порядок розгляду справи через позбавлення позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Однак, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису події вбачається, що керований позивачем ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп, 447 км, де здійснював маневр випередження вантажного транспортного засобу, після чого був зупинений працівниками поліції в межах населеного пункту в селі Суходоли із зафіксованою швидкістю 74 км/год на лазерний вимірювач швидкості руху транспортного засобу TruCam LTI 20/20. Також із цього відеозапису вбачається, що працівник поліції запитує позивача ОСОБА_1 «куди поспішаєте», на що позивач відповів «може не треба» та намагався уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення. На прохання позивача не накладати на нього штраф і його пояснення про «вимушене перевищення швидкості руху позивачем з метою уникнення аварійної ситуації на дорозі та подальшого ДТП під час здійснення маневру випередження фури», поліцейський відповів: «якби Ви рухались зі швидкістю до 70 км/год, то не треба було би нікого обганяти, випереджати чи створювати аварійну ситуацію».

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

Відтак, із огляду на вищенаведене, суд вважає необгрунтованими доводи позивача з метою виправдання своїх дій, зокрема, в частині вимушеного перевищення ним швидкості руху з метою уникнення аварійної ситуації на дорозі та подальшого ДТП під час здійснення маневру випередження фури, а також незауваження позивачем дорожнього знаку «населений пункт», виходячи із того, що в силу приписів п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій ОСОБА_1 зобов`язаний був стежити за дорожньою обстановкою, бути уважним, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Крім того, позивач ОСОБА_1 зобов`язаний був виконувати приписи п. 12.4 ПДР України (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год) та п. 12.1 ПДР України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним).

Такі доводи позивача суд вважає помилковими також із тих мотивів, що вони є недоведеними, і свідчать про недотримання ним вищенаведених приписів п. 2.3 «б», п. 12.1, п. 12.4 ПДР України і, на думку суду, такі доводи спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Крім того, на думку суду, не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що вимірювання швидкості руху керованого позивачем транспортного засобу проведено здійснювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000683), який є несертифікованим технічним засобом, оскільки вони спростовуються Сертифікатом відповідності ПП «Діректон» від 09.01.2019, Сертифікатом перевірки типу від 26.12.2018 (дійсний до 26.12.2028); Експертним висновком від 07.09.2021 (термін дії 07.09.2024).

Також не заслуговують на увагу та не є об`єктивними доводи позивача про те, що інспектором поліції порушено порядок розгляду справи через позбавлення позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, оскільки такі повністю спростовуються дослідженим у судовому засіданні відеозаписом події, із якого слідує, що після зупинки транспортного засобу поліцейський повідомив позивачу причину зупинки, роз`яснив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Поліцейський надав позивачу можливість їх реалізації шляхом заявлення клопотань та надання позивачем письмових пояснень, чим позивач скористався, а розгляд справи тривав близько однієї години. Також наприкінці розмови на запитання поліцейського «чи всіма вже своїми правами скористались?» позивач відповів: «на даний момент - так».

Що стосується доводів позивача про те, що працівники поліції не зупинили водія вантажного автомобіля, то на думку суду, такі доводи є формальними та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відтак, суд вважає, що доводи позивача зводяться до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача, обгрунтованість і законність якої підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами.

Також суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де Судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, які тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

При цьому, як слідує із оскаржуваної постанови, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка тягне за її порушення накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., яке в даному випадку є безальтернативним.

Відтак, суд вважає необгрунтованими покликання представника позивача на те, що поліцейський міг обмежитися усним зауваженням через малозначність даного правопорушення, оскільки поліцейський діяв у межах своїх дискреційних повноважень, при дотриманні яких суд не вправі втручатися, виніс оскаржувану постанову із дотриманням встановленої законодавством процедури розгляду справи та прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а накладене на позивача адміністративне стягнення повністю відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, кваліфікацію дій якого позивач та його представник не оспорювали.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За наведених обставин суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, накладене відповідачем адміністративне стягнення обране у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необгрунтованістю.

Відповідно до вимог частини першої статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються.

Ураховуючи наведене і керуючись статтями 6, 8, 9, 10, 72-79, 90, 91, 139, 140, 242-246, 262, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача: адвокат Білик Романна Олегівна (м. Кам`янка-Бузька, вул. Незалежності, 41/2, Львівська область).

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19; ).

Повний текст судового рішення виготовлено: 08 березня 2024 року.

Суддя І. Б. Кос