Справа № 200/7379/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Справа№200/7379/23

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2023 року через підсистему «Електронний Суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2019 року по 15 листопада 2023 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2019 року по 15 листопада 2023 року у сумі 180 629,47 грн включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 №100.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.

Позивач з 29.09.1995 року по 01.08.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2019 року №372-ОС позивача з 01.08.2019 року звільнено з військової служби. Проте, при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення. У зв`язку з цим позивач 23.11.2021 року звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення. У відповідь на заяву відповідачем зазначено, що за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця вересень 2014 року в сумі 30085,73 грн. Не погоджуючись із застосованим відповідачем базовим місяцем та як наслідок виплаченою сумою індексації грошового забезпечення позивач 25.07.2022 року звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі №200/3953/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_2 : нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум; нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року та з урахуванням щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Для виконання рішення суду позивачем отримано виконавчий лист. 16.11.2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі №200/3953/22 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 72 261,93 грн., що підтверджується банківською випискою. Вважає, що повідомленнями про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні. Отже, оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 01.08.2019 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 16.11.2023 року, на думку позивача, відповідачем затримано розрахунок з 02.08.2019 року по 15.11.2023 року на 1567 днів.

Посилається на постанову Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, у якій досліджено питання застосування редакції статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та зазначено, що до військовослужбовців, які були звільнені з військової служби до 19.07.2022 року застосуванню підлягає редакція КЗпП України до 19.07.2022 року, тобто стягненню підлягає середній заробіток за весь період затримки розрахунку (з дати звільнення до дати розрахунку) не обмежений шістьма місяцями, проте із урахуванням частки виплачених коштів після звільнення.

Вважає, що виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення належна позивачу має складати: 664 078,93 грн. * 27,20% = 180 629,47 грн.

Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачем через підсистему «Електронний Суд» надано відзив на позов ОСОБА_1 , у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-IX (набув чинності з 19.07.2022) статтю 117 КЗпП України викладено у такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. З огляду на приписи ст. 117 КЗпП України, вважає, що період затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 02.08.2019 по 02.02.2020, тривалістю 185 календарних днів, а не 1567 календарних днів як хибно розраховано в позовній заяві. А саме: серпень 2019 року 30 днів; вересень 2019 року 30 днів; жовтень 2019 року 31 день; листопад 2019 року 30 днів; грудень 2019 року 31 день; січень 2020 року 31 день; лютий 2020 року 2 дні.

Важливо врахувати, що позивач звернувся до суду з вимогою зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити його грошове забезпечення та інші види винагород тільки 25.07.2022, тобто більше ніж через 35 місяців. Відповідно до механізму розрахунку істотності частки середнього заробітку, який наведений в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням позивача, складає: за червень 2019 року 12 925,50 грн., за липень 2019 року 12 925,50 грн., разом 25 851,00 грн. Середній заробіток за день 423,79 грн. Загальний розмір виплат нарахованих та виплачених позивачеві при виключенні зі списків особового складу складає 265 653,46 грн. (100 %), з яких: 193 391,53 грн. (72,80 %) - виплачено у добровільному порядку при виключенні зі списків особового складу (докази додаються); 72 261,93 грн. (27,20 %) виплачено 16.11.2023 на виконання рішення суду у справі № 200/3953/22. На основі вищевикладеного, можливе середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст. 117 КЗпП України шестимісячного терміну, становить: 21 325,11 грн. (423,79 грн. х 185 к.д. х 27,20 %). Вважає розрахунок позивача щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який на його думку складає 180 629,47 грн., не ґрунтується на нормах чинного законодавства і не відповідає механізму розрахунку істотності частки середнього заробітку. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року залишено без руху позовну ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Надано позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання доказів сплати судового збору, або надання належним чином обґрунтованого клопотання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

05 січня 2024 року до суду надійшли докази сплати судового збору у розмірі 1 445,03 грн.

Отже, вимоги ухвали суду від 25 грудня 2023 року виконані позивачем.

Ухвалою суду від 09 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/7379/23. Витребувано у відповідача довідку про заробітну плату позивача за два місяці, що передували звільненню, із зазначенням складових заробітної плати та фактично відпрацьованих позивачем днів у кожному місяці за вказаний період; розрахунок середньоденної заробітної плати позивача.

17 січня 2024 року відповідач надав до суду відзив на позов та документи на виконання вимог ухвали суду від 09 січня 2024 року.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: Донецька область, м. Маріуполь.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 08.05.2015 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_6 з 29.09.1995 року по 01.08.2019 року ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

Відповідно витягу з наказу начальника НОМЕР_7 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2022 № 372-ОС «Про особовий склад», зі списку особового складу частини і всіх видів забезпечення виключений ОСОБА_1 , який наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.07.2019 року № 315-ОС за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) звільнений відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", остаточною датою закінчення проходження військової служби є 01.08.2019 року.

Позивачем було подано заяву від 16.11.2021 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач, серед іншого, просив здійснити нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення.

Листом № 11/13499 від 16.12.2021 року НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення нарахована згідно із діючим законодавством.

Згідно з відомостями комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі №200/3953/22, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року та з урахуванням щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі №200/3953/22 набуло законної сили 26 жовтня 2023 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року.

16 листопада 2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі №200/3953/22 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 72 261,93 грн., що підтверджується банківською випискою.

Вважаючи, що сума індексації грошового забезпечення не була виплачена позивачеві своєчасно під час звільнення зі служби, вказуючи про наявність підстав для виплатити середнього заробітку за час затримки повного розрахунку на підставі приписів статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 ст. 43 Конституції України, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством.

Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення у редакції на момент виключення позивача зі списків особового складу частини), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналізуючи викладене вище, суд доходить висновку, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та частини 2 статті 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення військовослужбовців.

Приписами частини першої статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі № 320/1263/19.

Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Таким чином, з 19.07.2022 у разі затримки виплати належних сум при звільненні, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.

Судом встановлено, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з невиплатою позивачу станом на 01.08.2019 (дата виключення зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення) індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно.

16.11.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.09.2022 у справі №200/3953/22 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 72 261,93 грн., що підтверджується банківською випискою.

Таким чином, позивач має право на стягнення середнього заробітку при звільненні.

Спірний період стягнення середнього заробітку охоплює 02.08.2019 по 15.11.2023.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Між сторонами не має спору щодо суми середньоденного заробітку позивача, який становить 423,79 грн ((12925,50 грн. + 12925,50 грн.) / 61 (червень 2019 року та липень 2019 року)).

Водночас, спірних правовідносин (щодо періоду стягнення середнього заробітку) слід застосувати норму статті 117 КЗпП України у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, умовами застосування якої є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з огляду на наступне.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, зміст правовідносин, зокрема, прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки право позивача на отримання індексації грошового забезпечення (2019 рік) виникло до внесення змін у статтю 117 КЗпП України Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто період з 02.08.2019 (з дня, наступного за датою виключення позивача зі списків частини) по 15.11.2023 (по день фактичного розрахунку).

Щодо посилання представника позивача у позовній заяві на постанову Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, у якій, як зазначається представником, досліджено питання застосування редакції статті 117 КЗпП України та зазначено, що до військовослужбовців, які були звільнені з військової служби до 19.07.2022 року застосуванню підлягає редакція КЗпП України до 19.07.2022 року, тобто стягненню підлягає середній заробіток за весь період затримки розрахунку (з дати звільнення до дати розрахунку) не обмежений шістьма місяцями, проте із урахуванням частки виплачених коштів після звільнення, слід зазначити, що таких висновків зазначена постанова не містить.

Судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу частини - 01.08.2019.

Звільненню позивача передували червень липень 2019 року.

З розрахунку сторін можна встановити, що середньоденна заробітна плата позивача складається з : посадовий оклад позивача за 2 місяці, що передували звільненню (12925,50 грн. + 12925,50 грн.) / 61 (кількість днів у червні та липні 2019 року за 2 останні місяці, що передували виключенню позивача зі списків частини) = 423,79 грн.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

З огляду на викладене вище, суд при обрахунку періоду протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум виходить із періоду з 02.08.2019 (з дня, наступного за датою виключення зі списків частини) по 15.11.2023 (по день проведення розрахунку).

В зазначеному періоді 1567 календарних днів, у зв`язку з чим розмір середнього заробітку за час затримки складає 664 078,93 грн (1567 календарних днів х 423,79 грн).

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 15.11.2023 складає 664 078,93 грн (1567 календарних днів х 423,79 грн).

Сторонами не заперечується, що у цій справі загальний розмір виплат нарахованих позивачеві при виключенні зі списків особового складу складав 265 653,46 гривень, з яких:

193 391,53 грн. виплачено у добровільному порядку при виключенні позивача зі списків частини (72,80%);

72261,93 грн. індексація грошового забезпечення виплачений на виконання рішення суду (27,20%).

Обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2019 по 15.11.2023 складає 664 078,93 грн (1567 календарних днів х 423,79 грн).

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням істотності частки 27,20 %, становить: 180 629,47 грн (664 078,93 х 27,20%/100%).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій справі та принципу пропорційності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом :

визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2019 року по 15 листопада 2023 року;

зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2019 року по 15 листопада 2023 року у сумі 180 629,47 грн включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 №100.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1445,03 грн.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 1445,03 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2019 року по 15 листопада 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2019 року по 15 листопада 2023 року у сумі 180 629 (сто вісімдесят тисяч шістсот двадцять дев`ять) гривень 47 копійок включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 №100.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1445 (одна тисяча чотириста сорок п`ять) гривень 03 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 06 березня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Суддя А.С. Зеленов