Справа № 640/21109/22
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року №640/21109/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А.Б., розглянувши у приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
доАпарату Ради національної безпеки і оборони України (01220, м. Київ, вул. Банкова, 11, )
простягнення 1355258,07 грн.
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Апарату Ради національної безпеки і оборони України, у якому просив суд стягнути з Апарату Ради національної безпеки і оборони України компенсацію втрати частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з порушенням строків його виплати за період 01.06.2021 по 31.10.2022 у сумі 1355258,07 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 у справі № 2а-7625/11/2670, залишеним без зміни постановою Верховного Суду від 19.07.2022 було, крім іншого, стягнуто з Апарату Ради національної безпеки і оборони України на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4649084,34 грн. Сума 39363 грн була виплачена 24.06.2021, сума 4609721,34 грн виплачена 02.11.2022. Позивач вважає, що нарахованим але не виплаченим доходом із затримкою більше одного календарного місяця, є сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4609721,34 грн. Позивач вказує, що звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів, проте відповідачем такі виплати проведено не було.

Тому, на думку позивача, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі Закон № 2050-ІІІ) з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із порушенням строків його виплати за період з 01.06.2021 по 31.10.2022 в сумі 1355258,07 грн.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2022 визнано заяву позивача про відвід судді необґрунтованою, а заяву про відвід судді Донцю В.А. передано на розгляд судді, який визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Ухвалою судді Мазур А. С. Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2022 відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді Донцю В.А. від розгляду адміністративної справи №640/21109/22.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ було постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва. Крім того установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Діски А. Б. Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2023, справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 06.12.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечує. Вказує, що положення Закону № 2050-ІІІ не застосовуються до середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі суми не є заробітною платою у розумінні Закону України «Про оплату праці». Крім того відповідач не погоджується з наведеним позивачем розрахунком компенсації, посилаючись на те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в період з 17.05.2021 по 19.07.2022 не набрало законної сили, а також з огляду на необхідність обрахунок проводити з відніманням податків та обов`язкових платежів. Тому, на думку відповідача, розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати має становити 207671,93 грн.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами відповідача та вказує, що згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати. Щодо розрахунку розміру компенсації втрати частини доходів зазначає, що відповідачем виплачено саме той розмір заробітної плати, який був нарахований судом станом на 17.05.2021, а тому, з огляду на вимоги ст. 235 Кодексу законів про працю України, якщо рішення суду залишено в силі судами наступних інстанцій, дата нарахування залишається тією самою, яка визначена у судовому рішенні, яким такий позов задоволено. Крім того позивач вважає безпідставними доводи відповідача про необхідність утримання податків та обов`язкових платежів при обрахунку компенсації. За твердженням позивача, на даний час дохід вже виплачений, питання утримання належних у цьому випадку податків і обов`язкових платежів вирішено і спір з цього питання відсутній.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 № 2а-7625/11/2670 визнано незаконним та скасовано розпорядження Секретаря РНБО України від 10.06.2011 №394/2011-к в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи в Апараті РНБО України на підставі пункту 1 частин першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника управління - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки управління фінансової безпеки департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки з 16.07.2011 року. Стягнуто з Апарату Ради національної безпеки і оборони України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4649084,34 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника керівника управління - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки управління фінансової безпеки депаратменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки з 16.07.2011. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 39363 грн. В іншій частині відмовлено.

На виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу 24.06.2021 відповідачем виплачено позивачу 39363 грн. Вказана обставина підтверджується копією виписки з банку по рахунку позивача та не заперечується сторонами (а.с. 18).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2021 скасовано та ухвалено постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді та стягнення коштів - відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 19.07.2022 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 скасовано і залишено в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021.

Відповідачем на рахунок позивача 02.11.2022 було перераховано 4609721,34 грн, що підтверджується копією виписки з банку по рахунку позивача та не заперечується сторонами (а.с. 19).

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому компенсацію втрати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із порушенням строків його виплати за період з 01.06.2021 по 31.10.2022 в сумі 1355258,07 грн (а.с. 20-26). Проте така компенсація відповідачем виплачена не була.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд звертає увагу, що використане у статті 3 Закону формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №826/13003/16.

Як вбачається із судового рішення по справі №2а-7625/11/2670, суд під час її розгляду вирішив питання виплати відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не є складовою фонду оплати праці за виконану роботу та носить разовий характер, оскільки з огляду на зміст позову, предметом спору є стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачу саме заробітної плати як незаконно звільненому працівнику, яка має постійний, а не разовий характер.

При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 про те, що середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Від вказаного висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала, а отже він є застосовним до спірних правовідносин у цій справі.

Положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Разом з тим, в силу вимог частини першої статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення.

Однак, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/2454/18, від 31.03.2020 у справі №817/621/18, від 26.02.2020 у справі №826/8319/16, та від 12.05.2022 у справі № 815/3998/16.

А тому позовні вимоги в частині стягнення компенсації за період з прийняття 17.05.2021 до набрання законної сили 19.07.2022 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 2а-7625/11/2670, задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Суд зазначає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 2а-7625/11/2670 набрало законної сили 19.07.2022, а виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4609721,34 грн - 02.11.2022.

Отже, у зв`язку із несвоєчасною виплатою суми середнього заробітку позивачу після набрання законної сили рішенням суду з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів за період з серпня по жовтень 2022 року.

Щодо суми грошового доходу, з якого має бути обраховано компенсацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм чинного податкового законодавства, податок на доходи фізичних осіб - загальнодержавний податок, що стягується з доходів фізичних осіб (громадян резидентів) і не резидентів, які отримують доходи з джерел їх походження в Україні. Відповідно до Податкового кодексу України оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає будь-який дохід, нарахованих (виплачений) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду, зокрема і доходи, що нараховуються до виплати за рішенням суду. Порядок здійснення оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку податковим агентом та ставки податку, передбачено та визначено ст.162-ст.179 Податкового кодексу України.

У пункті 164.6 статті 164 Податкового Кодексу України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми заробітної плати і середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати і середнього заробітку при виплаті особі, внаслідок чого виплачена особі на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Як зазначалось судом, згідно вимог п. 4 Порядку № 159 при обрахунку суми компенсації має враховуватись сума нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Відповідно до п. 5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу вказаних норм вбачається, що роботодавець у випадку затримки виплати грошових коштів більше, ніж на один місяць, у місяці виплати грошового доходу має обрахувати та виплатити суму компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Тому у цьому випадку при обрахунку суми компенсації і враховується сума нарахованого, але на час обрахунку компенсації, не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Як встановлено судом, на виконання рішення суду позивачу було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4609671,34 грн. та не виконано вимоги закону щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів одночасно з виплатою такого доходу.

Спору щодо утримання відповідачем податків і обов`язкових платежів із суми середнього заробітку та щодо суми виплачених коштів між сторонами немає. Доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що саме з виплаченої суми має обраховуватись компенсація втрати частини доходів, яка підлягає виплаті позивачу. А тому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що при обчисленні компенсації слід враховувати дохід із відніманням 19,5% податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Отже, сума компенсації втрати частини доходів, яка підлягає виплаті позивачу становить 257978,45 грн (4609721,34*(величину приросту індексу споживчих цін за серпень-жовтень 2022 року -5,5964)/100).

Відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Апарату Ради національної безпеки та оборони України (01220, м. Київ, вул. Банкова, 11, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в сумі 257978,45 грн. (двісті п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень сорок п`ять копійок).

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.