Справа № 520/36918/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

06 березня 2024 року №520/36918/23

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб;

- стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на час прийняття наказу про звільнення позивача з органів Національної поліції відповідач протиправно не здійснив з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Відповідач надіслав до суду відзив, в якому з позовними вимогами не погодився, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19 відступив від раніше сформованої практики Верховного Суду щодо субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства, та сформував новий висновок про неможливість такого застосування після змін в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що набули чинності з 01.05.2022 на підставі Закону №2123-IX. Оскільки викладена Верховним Судом позиція фактично стосується розрахунку з поліцейським при припиненні ним служби в поліції, позиція Верховного Суду у справі №620/3663/19 є релевантною і щодо цієї справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , у період з 20 жовтня 1998 року до 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах молодшого, середнього та старшого начальницького складу та в період з 07 листопада 2015 року до 02 жовтня 2023 року проходив службу в органах Національної поліції України у підрозділах апарату центрального органу управління поліції на посадах середньо складу поліції.

Наказом Національної поліції України від 29.09.2023 №1568 о/с дск ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 02 жовтня 2023 року, з виплатою компенсації за невикористані 20 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.

Кошти за визначену у наказі НПУ компенсацію невикористаних відпусток (з урахуванням податків і зборів) були перераховані 10 жовтня 2023 року на картковий рахунок позивача у сумі 58469,59 грн.

Згідно відповіді Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 07.12.2023 на адвокатські запити №926, №928 та №929, ОСОБА_1 щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік (3 доби за фактично відпрацьований час) не використав, щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки використав у повному обсязі, частину щорічної основної оплачуваної відпустки (16 діб) за 2022 рік не використав, додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік використав у повному обсязі.

Крім цього, у відповіді Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 07.12.2023 на адвокатські запити № 926, № 928 та №929 зазначено, що компенсація за невикористану відпустку позивачу була виплачена при звільненні лише за 2023 рік, а компенсація за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби за фактично відпрацьований час), частину щорічної основної оплачуваної відпустки (16 діб) за 2022 рік - не виплачувалась.

Отже, Національною поліцією України при звільненні ОСОБА_1 02 жовтня 2023 року не здійснено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки, а саме за 2015 рік (3 доби), за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не здійснення виплати грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки, а саме за 2015 рік (3 доби), за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" від 15.11.1996 року №504/96-ВР (надалі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини 1, 3 статті 59 Закон №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Частинами 1, 2 статті 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Положеннями частини 1-4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 8-11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Згідно з частиною 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 затверджено "Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських" (далі - Порядок №260).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено чинним законодавством, у тому числі спеціальним відносно позивача. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. При цьому, як свідчать положення частин 8, 11 статті 93 Закону №580-VIII за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Отже, існують випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, тому передбачено право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Вищевикладене дає підстави прийти до висновку про те, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Отже, з огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР, частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 по справі №160/10875/19, яка відступила від попередніх висновків Верховного Суду щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпусток працівниками МВС.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, згідно листа Національної поліції України від 07.12.2023 позивач не використав дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб.

Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19 щодо виключення можливості субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, під час вирішення цієї справи суд відхиляє, оскільки висновки стосуються саме регулювання питання порядку переміщення поліцейських, а не компенсації невикористаних відпусток.

Оскільки під час проходження служби позивач не використав частину щорічних відпусток та не отримав за таку частину грошову компенсацію, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки з мотивів, що вказані відпустки припадають на попередні роки перед звільненням.

За таких обставин, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб.

Щодо вимоги про стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб, суд зазначає наступне.

Оскільки здійснення розрахунку суми компенсації за невикористані 19 доби оплачуваних відпусток за 2015 та 2022 роки належить до компетенції відповідача як роботодавця, а завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, вчинення дій (бездіяльності), тому належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку, з урахуванням приписів частини 2 статті 9, пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (вул.Богомольця Академіка, буд.10, м.Київ, 01024, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб.

Зобов`язати Національну поліцію України () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік (16 діб), в загальній кількості 19 діб.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 06 березня 2024 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО