Справа № 200/747/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Справа№200/747/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, під`їзд 3, поверх 2),

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Верченко О.О., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року з урахуванням отриманих виплат за період з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.01.2003 по 30.04.2003, які не відносяться до сум виплат (доходів) визначених ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.08.2020 по 30.04.2023 в нульовому розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року та виключити в повному обсязі із розрахунку його середнього заробітку періоди з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.01.2003 по 30.04.2003, як такі, що не відносяться до сум виплат (доходів) визначених ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року з врахуванням заробітної плати в розмірі: у 2020 році серпень 12447,63 грн, вересень 9710,68 грн, жовтень 11846,28 грн, листопад 12049,44 грн, грудень 13513,11 грн, у 2021 році січень 13832,27 грн, лютий 12087,21 грн, березень 12609,82 грн, квітень 11566,58 грн, травень 12163,03 грн, червень 12754,38 грн, липень 13094,57 грн, серпень 13295,40 грн, вересень 12850,91 грн, жовтень 14088,32 грн, листопад 13814,38 грн, грудень 15579,95 грн, у 2022 році січень 13823,39 грн, лютий 14144,28 грн, березень 16818,44 грн, квітень 21490,59 грн, травень 16165,78 грн, червень 14690,81 грн, липень 17367,98 грн, серпень 17204,16 грн, вересень 15925,72 грн, жовтень 15379,99 грн, листопад 13810,66 грн, грудень 14733,30 грн, у 2023 році січень 9751,91 грн, лютий 15672,82 грн, березень 15589,75 грн, квітень 15170,46 грн.

09 лютого 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29 лютого 2024 року від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову та залучити як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначила, що з 13.05.2023 року позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України як отримувач пенсії за віком, призначеної йому на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року по справі № 200/4005/23.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4005/23 виконано в повному обсязі 30.10.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, проте під час розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 , відповідач допустив порушення та за період з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.01.2003 по 30.04.2003, з 01.08.2020 по 30.04.2023 врахував заробіток для розрахунку у розмірі 0,00 грн.

Водночас, у періоди з 01.07.2000 по 31.01.2001 та з 01.01.2003 по 30.04.2003 позивач не працював та не отримував заробітної плати, відповідно відомостей у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у вказаний період відсутні дані щодо отримання позивачем заробітної плати, а тому, відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», включення цих періодів до розрахунку середнього заробітку є незаконним з боку відповідача, так як в дані періоди позивач не отримував заробітної плати.

Поряд з цим, з даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сторона позивача встановила, що у період з 01.08.2020 року по 30.04.2023 року позивач отримував реальну заробітну плату, а не нульову: у 2020 році серпень 12447,63, вересень 9710,68, жовтень 11846,28, листопад 12049,44, грудень 13513,11, у 2021 році січень 13832,27, лютий 12087,21, березень 12609,82, квітень 11566,58, травень 12163,03, червень 12754,38, липень 13094,57, серпень 13295,40, вересень 12850,91, жовтень 14088,32, листопад 13814,38, грудень 15579,95, у 2022 році січень 13823,39, лютий 14144,28, березень 16818,44, квітень 21490,59, травень 16165,78, червень 14690,81, липень 17367,98, серпень 17204,16, вересень 15925,72, жовтень 15379,99, листопад 13810,66, грудень 14733,30, у 2023 році січень 9751,91, лютий 15672,82, березень 15589,75, квітень 15170,46, проте, відповідач заробітну плату за цей період врахував з нульовим значенням.

Такі дії відповідача сторона позивача вважає протиправними.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд 2 поверх, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що звернення позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №54 від 19.05.2023 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі №200/4005/23 його позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19 травня 2023 року №54 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 12 травня 2023 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 1 з повним робочим днем під землею період роботи з 01.02.2020 року по 12.05.2023 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі №200/4005/23 рішенням 17 від 27.10.2023 позивачу призначено пенсію.

Посилання позивача на те, що у період з 01.08.2020 по 30.04.2023 він отримував реальну заробітну плату, а не нульову відповідач вважає є хибними, оскільки, відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу, форма ОК-5, за вказаний період підприємство, а саме Відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» не подавало відомості про сплату страхових внесків на застраховану особу, та не проставляло позначку про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб та, як наслідок, не зарахування застрахованим особам періодів трудової діяльності до страхового стажу, тому за вказаний період у позивача відсутній страховий стаж.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Харківській області, відповідач просить залучити як співвідповідача до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відтак, спірним питанням у цій справі є питання протиправності/правомірності включення до розрахунку заробітку для обчислення розміру пенсії позивача періодів з нульовим значенням заробітної плати, водночас позивач просить зобов`язати відповідача періоди з 01.07.2000 року по 31.01.2001 року та 01.01.2003 року по 30.04.2003 року виключити із розрахунку, а за період з 01.08.2020 року по 30.04.2023 року врахувати нараховану позивачу заробітну плату за відсутності фактичної сплати страхових внесків, тож суд має надати оцінку обґрунтованості таких вимог позивача.

Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи документи, суд встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі № 200/4005/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19 травня 2023 року №54 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 травня 2023 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України в Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 1 з повним робочим днем під землею період роботи з 01.02.2020 року по 12.05.2023 року.

При цьому, суд посилаючись на правову позицію висловлену Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а, дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи.

Водночас, у справі № 200/4005/23 позивачем вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 01.02.2020 року по 12.05.2023 року до страхового стажу не заявлялись та судом не вирішувались.

Рішенням відповідача № 54 від 30.10.2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі № 200/4005/23 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 13.05.2023 та довічно.

Трудовий стаж позивача підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_3 від 07.07.1996 року, згідно записів якої:

- №№ НОМЕР_4 , позивач у період з 03.04.2000 року по 19.01.2001 року навчався в Донецькому державному університеті економіки та торгівлі;

- №№ 20-21, позивач отримував допомогу по безробіттю у Селидівському міському центрі зайнятості з 20.01.2001 року по 29.01.2001 року;

- №№ 28-30, позивач працював з 11.02.2002 року по 08.09.2003 року в Селидівському гірничому технікумі на посаді майстра виробничого відділення, завідуючого навчально-виробничими майстернями.

Записами трудової книжки НОМЕР_5 від 01.07.2010 року №№ 4-8 підтверджено, що позивач з 12.10.2011 року по теперішній час працює в ДП «Селидіввугілля».

Згідно довідки Форма РС-право від 28.02.2024 року у пенсійній справі №17, до страхового та пільгового стажу позивача зараховано період 01.02.2020 року по 30.04.2023 року, періоди з 01.07.2000 по 31.01.2001 (навчання у вищих/середніх НЗ та безробіття), з 01.01.2003 по 30.04.2003 зараховано до страхового стажу.

Згідно Розрахунку заробітку для обчислення пенсії, загальний страховий стаж позивача в одинарному розмірі складає 29 років 11 місяців 23 дні, загальний страховий стаж після 01.07.2000 року складає 20 років 8 місяців 1 день, періоди з 01.07.2000 року по 31.01.2001 року, з 01.01.2003 року по 30.04.2003 року, з 01.08.2020 року по 30.04.2023 року враховано до страхового стажу для обчислення пенсії із нульовим значенням заробітної плати.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), за період з 01.07.2000 року по 31.01.2001 року та 01.01.2003 року по 30.04.2003 року відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків відсутні, щодо періоду з 01.08.2020 року по 30.04.2023 року наявні наступні відомості: період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року включно ураховано для призначення пенсії, отже за цей період сплачені страхові внески, період з листопада 2020 року по квітень 2023 року для призначення пенсії ураховано з нульовим значенням, що свідчить про несплату страхових внесків страхувальником.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, факт включення до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії спірних періодів із нульовим значенням підтверджуються відповідачем та відповідними доказами, тому встановлені обставини справи не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Щодо клопотання відповідача про залучення співвідповідача у справі суд зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 установлено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Водночас, п. 4.10. Порядку № 22-1 визначено, що після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу ПФУ є тим органом, що призначає пенсію незалежно від місця реєстрації пенсіонера або перебування його на обліку в іншому органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації.

Ураховуючи викладене, заявлене відповідачем клопотання про залучення у якості співвідповідача у справі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволенню не підлягає, оскільки саме відповідач здійснював розгляд заяви позивача та прийняв оскаржуване рішення, а отже є належним відповідачем у справі.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються виплати: […] у тому числі, пенсія за віком; […].

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами ч. 4 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Як вже було встановлено судом, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі № 200/4005/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 1 з повним робочим днем під землею період роботи з 01.02.2020 року по 12.05.2023 року, оскільки суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи.

Рішення суду по справі № 200/4005/23 від 31.08.2023 року набрало законної сили 17.10.2023 року.

Тобто, дії щодо зарахування спірних періодів до пільгового та страхового стажу відповідач вчинив на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, суд вважає за необхідне акцентувати увагу сторін, що страховий стаж, що враховується для визначення права на призначення пенсії, та страховий стаж для визначення заробітної плати для обчислення розміру пенсії не тотожні.

Приймаючи рішення у справі № 200/4005/23 Донецьким окружним адміністративним судом було досліджено та вирішено питання відносно наявності у позивача права на зарахування періоду роботи з 01.02.2020 року по 12.05.2023 року до пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за умови несплати роботодавцем страхових внесків за позивача.

Предметом розгляду цієї справи є правомірність включення періоду роботи з 01.08.2020 року по 30.04.2023 року до страхового стажу для обчислення розміру пенсії із урахуванням заробітної плати за цей період попри несплату страхових внесків.

Відповідно до приписів ст. 40 Закону України №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 41 Закону України №1058-IV визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Відтак, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону;

4) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із сплачених страхових внесків за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Спірні періоди стажу, які позивач вважає такими, що підлягають виключенню з розрахунку заробітної плати, а саме з 01.07.2000 року по 31.01.2001 року, з 01.01.2003 року по 30.04.2003 року, набуті ним до 01.01.2004 року - дати набрання чинності Законом України №1058-IV, тобто застосуванню в даному випадку підлягає п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України №1058-IV.

Виходячи з текстуального аналізу зазначеної норми, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються виплати (дохід), отримані застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто вказане свідчить про те, що у разі відсутності факту нарахування та сплати страхових внесків, сума такої заробітної плати (доходу) не враховується при обчисленні розміру пенсії.

Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), підтверджено, що з 01.07.2000 року по 31.01.2001 року, з 01.01.2003 року по 30.04.2003 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що періоди з 01.07.2000 року по 31.01.2001 року та з 01.01.2003 року по 30.04.2003 року безпідставно та всупереч приписам п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України №1058-IV включені відповідачем до Розрахунку заробітку для обчислення пенсії.

Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо періоду з 01.08.2020 року по 30.04.2023 року, то у цьому випадку підлягає застосуванню п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону України №1058-IV, текстуальний аналіз якого також свідчить про те, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються тільки ті суми виплат, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), суд встановив, що відносно періоду з 01.08.2020 року по 30.04.2023 року наявні наступні відомості:

- з серпня 2020 року по жовтень 2020 року включно заробітну плату ураховано для призначення пенсії, отже за цей період сплачені страхові внески;

- за період з листопада 2020 року по квітень 2023 року для призначення пенсії ураховано з нульовим значенням, що свідчить про несплату страхових внесків страхувальником.

Таким чином, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з серпня 2020 року по жовтень 2020 року включно відповідачем протиправно враховано з нульовим значенням заробітної плати, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, період з листопада 2020 року по квітень 2023 року, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону України №1058-IV взагалі не підлягає урахуванню до розрахунку заробітку для обчислення пенсії, тому і позовні вимоги щодо цього періоду задоволенню не підлягають.

Суд також звертає увагу, що урахування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії з нульовим показником заробітної плати, виходячи з формул обчислення пенсії, визначених ч. 2 ст. 40 Закону України №1058-IV, призводить до зниження коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи, що впливає у свою чергу на розмір пенсійної виплати у сторону зменшення.

У такому випадку приписи ст. 40 Закону України №1058-IV надають позивачу право звернутись до органу ПФУ з відповідною заявою щодо виключення певних періодів з розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно дослідивши доводи відповідача та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких обґрунтувань його позиції щодо наявності підстав для урахування періодів з 01.07.2000 року по 31.01.2001 року, з 01.01.2003 року по 30.04.2003 року та неврахування заробітної плати за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року включно.

Підсумовуючи аналіз правомірності дій відповідача в контексті приписів ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вони вчинені без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення щодо зарахування цих періодів, без дотримання принципу пропорційності та дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію та зарахувати спірні періоди, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, відзив на позовну заяву та досліджені судом докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову шляхом: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року з урахуванням за періодів з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.01.2003 по 30.04.2003 та з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.08.2020 по 31.10.2020 в нульовому розмірі; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року та виключити в повному обсязі із розрахунку його середнього заробітку періоди з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.01.2003 по 30.04.2003, як такі, що не відносяться до сум виплат (доходів), визначених п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року з врахуванням заробітної плати за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року включно.

В задоволенні позовних вимог щодо врахування до розрахунку заробітної плати заробітної плати за період з листопада 2020 року по квітень 2023 року включно суд відмовляє через відсутність для цього правових підстав.

Розподіляючи судові витрати зі сплати судового збору суд виходить з такого.

Згідно квитанції № 0393-0903-7222-8827 від 07.02.2024 року позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України, Законом № 1788-ХІІ, Законом № 1058-IV та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд 2 поверх), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року з урахуванням за періодів з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.01.2003 по 30.04.2003 та з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.08.2020 по 31.10.2020 в нульовому розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року та виключити в повному обсязі із розрахунку середнього заробітку періоди з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.01.2003 по 30.04.2003, як такі, що не відносяться до сум виплат (доходів), визначених п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.05.2023 року з врахуванням заробітної плати за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року включно.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 06 березня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Кониченко