Справа № 460/27823/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2024 року м. Рівне №460/27823/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що станом на день звільнення у позивача залишалися невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік та невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік. Зазначає, що звертався до відповідача із заявою про виплату такої компенсації, однак відповідач повідомив, що підстав для виплати грошової компенсації за не використані відпустки за попередні роки немає. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує вимоги чинного законодавства. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

17.01.2024 до суду через відділ документального забезпечення надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, урегульовані нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зазначив, що відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Зауважує, що кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Відтак, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Однак, в наказі про звільнення від 20.07.2023 № 164 о/с визначено, що ОСОБА_2 має право на отримання компенсації за 12 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік та за 15 календарних діб додаткової оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2023 році (відомості про виплату компенсації за 2015-2022 роки в наказі відсутні). У встановленому порядку наказ про звільнення, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом проводиться виплата коштів, позивачем оскаржено не було. Отже, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані відпустки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку № 260. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. ЗАЯВИ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Ухвалою суду від 11.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

22.12.2023 подав до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 27.12.2023 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій та поновлено такий строк. Позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

Позивач з 02.06.2009 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 а Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області.

01.06.2018 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серія НОМЕР_1 .

Наказом Головного управління Національної поліції України в Рівненській області від 20.07.2023 № 164 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до Наказу від 20.07.2023 позивачу виплачено компенсацію за 12 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік та за 15 календарних діб щорічної основної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2023 році.

09.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Рівненській області із заяаою щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки за 2022 рік.

Листом № 11/15131 від 17.11.2023 відповідач повідомив, що згідно з діючим на день звільнення позивача законодавством, грошова компенсація за невикористані дні відпустки попередніх років служби передбачена не була.

Згідно повідомлення Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 94/12/01-2024 від 09.01.2024 ОСОБА_1 , не було використано щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб, додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 11 діб та додаткову відпутку як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протииправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлено Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Статтею 4 Закону № 504/96-ВР передбачено такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону), додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону), додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону), інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); творча відпустка (стаття 16 цього Закону); відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону), відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Особливості організації трудових відносин в умовах цього стану визначено Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2136-IX встановлено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки".

Приписами частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Так, відповідно до положень статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 92 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до статті 93 Закону № 580-VІІІ, поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону № 580-VІІІ, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено "Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських" (далі - Порядок № 260).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відтак, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Отже, з огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР та частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 по справі № 160/10875/19, яка відступила від попередніх висновків Верховного Суду щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпусток працівниками МВС.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, згідно листа Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 09.01.2024 № 94/12/01-2024 позивач не використав залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб та додаткової оплачуваної відпустки у кількості 11 діб.

За таких обставин, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік та невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки вихолдячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Стосовно позовних вимог щодо нарахування та пиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій за 2022 рік, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини восьмої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Суд зауважує, що правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з статтею 5 Закону № 3551-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ визначено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З огляду на наведене, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 16.05.2019, за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що правовою підставою для надання особі відпустки відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР та пункту 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ є виключно набуття такою особою статусу учасника бойових дій безвідносно до наявності статусу військовослужбовця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу 01.06.2018 надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серія НОМЕР_1 . Додаткову відпустку як учасник бойовичх дій за 2022 рік позивач не використав, що підтверджується наданим відповідачем листом № 94/12/01-2024 від 09.01.2024.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що порушені права позивача належить захистити шляхом зобов`язання відповідача грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не підтвердив правомірність своїх дій, натомість позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області провести нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 березня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул. Миколи Хвильового, 2,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 40108761)

Суддя О.В. Поліщук