Справа № 200/4904/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
04 березня 2024 року справа №200/4904/23
Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження заяву адвоката Сокирки Ігоря Івановича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4904/23 (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанови про накладення штрафу у ВП № 72156393 від 21.08.2023 на суму 5100 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням у справі № 200/7979/21 позивача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Виконання судового рішення можливе лише на підставі Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 902 від 26.08.2021. Проте, виплати на виконання судових рішень за цим Порядком фінансово не забезпечені, отже позивач позбавлений можливості здійснення відповідних дій з виконання рішення суду з незалежних від нього причин.
Позивачем в межах наявних повноважень вжиті всі можливі заходи на виконання рішення суду, тому у державного виконавця відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року позов задоволено.

Скасовано постанову Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () від 21.08.2023 ВП № 72156393 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн на Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради ().

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з рішенням, представник третьої особи адвокат Сокирко І.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року апеляційну скаргу адвоката Сокирки Ігоря Івановича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 200/4904/23 задоволено.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 200/4904/23 скасовано.

В задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин невиконання рішення у справі № 200/7979/21, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

При апеляційному розгляді справи представником позивача надано заяву щодо розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення по справі за результатами розгляду апеляційної скарги, які будуть складатися з витрат на правову допомогу.

Апеляційним судом в постанові від 19 лютого 2024 року роз`яснено представнику позивача порядок стягнення судових витрат відповідно до ч. 7 ст. 139, ст. 252 КАС України.

23 лютого 2024 року до суду надійшла заява адвоката Сокирки І.І., що діє в інтересах позивача ОСОБА_2 про ухвалення по справі додаткового рішення про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року призначено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення на 04 березня 2024 року у порядку письмового провадження, без виклику сторін відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, встановив наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною третьою статті 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Приписами частини першої статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами першою та третьою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

На підставі частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як свідчать матеріали справи, представником позивача в ході апеляційного розгляду справи, (яка призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України) надано заяву щодо розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення по справі за результатами розгляду апеляційної скарги, які будуть складатися з витрат на правову допомогу.

Звертаючись 23.02.2024 із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн, адвокатом надано договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 27.04.2021, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги б/н від 27.04.2021 від 18.10.2023, акт приймання-передачі наданих послуг від 20.02.2023 на суму 3500 грн.

Таким чином, представник позивача відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України зазначив про наявність додаткових витрат по справі в зв`язку з її апеляційним розглядом, надав докази їх понесення.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

На підставі пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з частиною четвертою статті 134 КАС України - для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною сьомою статті 134 КАС України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підставі статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, згідно зі статтею 13 Закону № 5076-VI є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

Відповідно до статті 134 КАС України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до договору про надання правової допомоги б/н від 27.04.2021 ОСОБА_1 доручив адвокату Сокирці І.І. захист прав та інтересів позивача щодо отримання в належному розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» грошової допомоги, належної особі з інвалідністю 2-ї групи за 2021 рік та відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до додаткової угоди від 18.10.2023 сторони домовилися, що з дати укладання цієї угоди вартість гонорару за надання адвокатом послуг з правової допомоги визначається в погодинній оплаті з розрахунку 800 грн за одну годину роботи.

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги б/н від 27.04.2021, адвокат надав юридичні послуги ОСОБА_1 у справі № 200/4904/23, а саме:

- ознайомлення з первинними документами та надання необхідних усних консультацій, у тому числі з питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, що потребувало витрати часу протягом 0,5 годин;

- складання заяви про залучення ОСОБА_1 до участі у розгляді справи як 3-ї особи без самостійних вимог на стороні відповідача, та оформлення її з додатками, що потребувало витрати часу протягом 0,5 годин;

- складання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 15.11.2023, що потребувало витрати часу протягом 2,5 годин.

Загальна вартість послуг адвоката за цим Актом складає 3500 грн.

Отже, для включення всього розміру витрат на правничу допомогу до суми, що підлягає стягненню на користь позивача, суд повинен встановити, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вивчивши надані представником позивача документи в обґрунтування витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що адвокатом витрачено часу на надання правничої допомоги позивача (відповідно до акту виконаних робіт) 3 години 30 хвилин.

Відповідно до додаткової угоди вартість послуг адвоката за 1 годину роботи складає 800 грн, тобто витрати на правничу допомогу складають 2800 грн (3,5 годин Х 800 грн).

Отже, представником позивача не підтверджено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн.

Виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд зазначає, що вивчення законодавства, яким регулюється спір у справі, документів та доводів, якими УПСЗН Краматорської міської ради обґрунтовував позовні вимоги, не вимагало великого обсягу юридичної і технічної роботи, що судова практика щодо питань скасування рішень державних виконавців про накладення на суб`єктів владних повноважень штрафу за не виконання судового рішення без поважних причин є сталою.

Таким чином, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 3500 грн є непідтвердженим, оскільки представником позивача надано докази витрат в розмірі 2800 грн, також розмір витрат не є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, отже, стягнення витрат на правничу допомогу у зазначеній представником позивача сумі (3500 грн.) не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

В зв`язку з чим суд дійшов висновку, що виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за представництво інтересів позивача у адвокатом складає 1500 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача адвоката Сокирки І.І. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на користь позивача ОСОБА_1 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 139, 252, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Сокирки Ігоря Івановича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови у справі № 200/4904/23 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (, адреса: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, 23) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття 04 березня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04 березня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв