Справа № 205/8436/23
Суддя: Басова Н. В.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

26.02.2024 Єдиний унікальний номер 205/8436/23
Єдиний унікальний номер № 205/8436/23
Провадження № 2а/205/1/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі: головуючої судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Саруханової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області молодшого лейтенанта поліції Жіляк Василя Васильовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2023 року позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову серії ЕАС № 7421912 від 29.07.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП; провадження у справі закрити; стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача витрати на оплату судового збору.

Позов мотивований тим, що 29.07.2023 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом поліції Жіляком В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 122 КУпАП відносно позивача у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області молодший лейтенант поліції Жіляк В.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином.

Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 29 вересня 2023 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив розглядати справу без його участі та, посилаючись на необґрунтованість вимог позову, просив відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Суд, з`ясувавши обставини по справі, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В ході судового розгляду встановлено, що постановою серії ЕАС № 7421912 від 29.07.2023 року, прийнятою інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом поліції Жіляком В.В. на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 1 700,00 грн. (а.с. 7-9).

Відповідно до зазначеної постанови про адміністративне правопорушення, 29.07.2023 року о 17:46 год. на а/д Н10 135км ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більше, ніж на 50 км/год та рухався зі швидкістю 119 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС000676, чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 122 КУпАП (а.с. 7-9).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Враховуючи зазначені в наведених вище нормах вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що спірна постанова відповідає вказаним вимогам, крім того, в постанові зазначено, що відеофіксація була здійснена на TruCam LTI 20/20 TС 000670.

Можливість використання виробу TruCам LTI 20/20 виробництва Laser Technology Inc. підтверджена експертним висновком від 07.09.2021р. № 04/02/02/-2522, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечено конфіденційність, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Відповідно до додатку до вказаного експертного висновку, в якому перелічено номери зразків об`єкта експертизи, на які розповсюджується дія експертного висновку, включено виріб з серійним номером ТС000670.

Відповідно до свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки № 22-01/27559 від 25.05.2023 року, виданого ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», чинного до 25.05.2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000670 (виробник Laser Technology Inc., США), відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +/ 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +/ 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000670 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинним станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку, що свідоцтво про повірку № 22-01/27559 від 25.05.2023 року є свідченням належної повірки того приладу, яким зафіксований рух автомобіля позивача 29.07.2023 року, та вважає, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000670 є належним та допустимим доказом.

При цьому, суд вважає посилання позивача на невідповідність документів на TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000670 (експертні висновки, листи, свідоцтво тощо) необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодними належними доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи фотознімки та відеофіксацію з приладу TruCam LTI 20/20 TС 000670, фото та відеозапис, суд встановив, що позивачем 29.07.2023 року о 17:46 год. на а/д Н10 135км було порушено швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Щодо доводів позивача про порушення інспектором поліції ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме здійснення вимірювання швидкості руху автомобілю, тримаючи прилад TruCam в руках та відсутність знаку, який інформує про змонтовану/розміщену фототехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.

З наведеного вбачається, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, яка працює не в автоматичному режимі з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд вважає помилковими твердження позивача про те, що в силу приписів ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» відповідач не мав права використовувати зазначений засіб вимірювальної техніки не в автоматичному режимі, оскільки дана норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.

При цьому, згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № № 22-01/27559 від 25.05.2023 року, чинного до 25.05.2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCaM LTI 20/20 № ТС000670, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі становить +/- 2 м/год в діапазоні від 2 до 200 км/год.

Крім того, з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року за № 22-38/49 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.

Викладене підтверджує, що лазерний вимірювач TruCAM має можливість працювати у двох режимах, утриманням в руках під час вимірювання швидкості руху ТЗ або розміщенням на триногі, саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування, ліцензування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху ТЗ в обох режимах.

Наданий відповідачем відеозапис, зроблений з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер TC000670) містить інформацію про обставини події та всі необхідні реквізити.

Тобто інспектор поліції має право здійснювати вимірювання швидкості руху т.з. лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20, тримаючи його у руках, та без встановлення інформаційного знаку, що не суперечать ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Суд враховує, що обмеження швидкості в населеному пункті становить 50 км/год, відповідальність за перевищення швидкості у випадку її перевищення більш ніж на 20 км/год, що з врахуванням похибки TruCam свідчить про швидкість, яка має перевищувати 72 км/год, в той час як позивач перевищив швидкість на 69 км/год (рухався зі швидкістю 119 км/год) та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП за перевищення швидкості більш ніж на 50 км/год.

Порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки, не розповсюджуються на спірні відносини.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» згідно з висновком якого будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та, зокрема, швидкісного режиму у населеному пункті.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. ст. 9-11, 122, 247, 251, 280, 293 КУпАП, ст. ст. 5, 7-10, 72, 77, 139, 229, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області молодшого лейтенанта поліції Жіляк Василя Васильовича (місцезнаходження: Івано-Франківська область, с. Микитищі, вул. Юності, 23), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: Івано-Франківська область, с. Микитищі, вул. Юності, 23) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова