Справа № 560/8050/23
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 березня 2024 року

м. Київ

справа №560/8050/23

адміністративне провадження № К/990/6977/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №560/8050/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 відповідно до статей 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі довідок Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції для перерахунку пенсій з урахуванням оновленого грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 відповідно до статей 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі наданих довідок Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про грошове забезпечення для перерахунку пенсій станом 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Хмельницький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 11.09.2023 позов задовольнив частково.

Визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 за оновленими довідками про грошове забезпечення від 19.04.2023 №3402-2/4.2-23 та від 19.04.2023 №3402-3/4.2-23.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2021 та з 01.02.2022 на підставі довідок Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 19.04.2023 №3402-2/4.2-23 та від 19.04.2023 №3402-3/4.2-23, виданих станом на 01.01.2021, 01.01.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач 11.10.2023 оскаржив його в апеляційному порядку.

Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 16.10.2023 залишив апеляційну скаргу без руху в зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору, а апелянту запропонував виправити недоліки апеляційної скарги та у визначений судом строк надати докази сплати судового збору в розмірі 1610,40 грн.

Згодом у зв`язку із неусуненням недоліків апеляційної скарги, Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 08.11.2023 апеляційну скаргу повернув скаржнику.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вдруге звернулося 01.12.2023 із апеляційною скаргою. Також, апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду з підстав відсутності коштів на сплату судового збору та своєчасного звернення з апеляційною скаргою вперше.

Сьомий апеляційний адміністративний суд своїми ухвалами від 09.01.2024 у задоволенні клопотання відмовив, а апеляційну скаргу залишив без руху та запропонував апелянту протягом десяти днів з дня вручення ухвали звернутися із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згодом Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 23.01.2024 відмовив у відкритті апеляційного провадження.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний Суд» 22.02.2024 надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024, а справу направити до цього ж суду для продовження її розгляду.

У касаційній скарзі, відповідач, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку оскарження рішення суду, апелює до того, що запровадження воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуального строку. Зауважує про те, що формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на стадії апеляційного перегляду судового рішення може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд. Також, на підтвердження своїх доводів, посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.10.2023 у справі №360/7527/21.

За правилами частини 1 статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, останній встановив, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду ухвалено 11.09.2023, втім відповідач подав вдруге апеляційну скаргу лише 01.12.2023.

Згідно зі статтею 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 цього Кодексу, а саме, у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Згідно із частиною 3 статті 298 КАС України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження через пропуск строку на апеляційне оскарження, Cьомий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що ані повторне звернення з апеляційною скаргою, ані відсутність коштів у суб`єкта владних повноважень при поданні апеляційної скарги вперше, ані велика кількість справ за участі відповідача в судових органах не є непереборними та поважними обставинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

Стосовно викладеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.04.2021 у справі №640/3393/19 вже формувала висновок, де зазначила: «… у ситуації з пропуском строків державними органами, поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення…».

Відтак, враховуючи наведену вище актуальну правову позицію, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про неповажність такої причини пропуску строку на апеляційне оскарження як відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для сплати судового збору.

Окрім цього, варто звернути увагу на положення частини 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, відповідно до якого, в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Верховний Суд зазначає, що питання поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у клопотанні про поновлення такого строку.

Саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до Верховного Суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги.

Також, суд вважає за потрібне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Враховуючи те, що вдруге апеляційна скарга подана майже через 3 місяці від ухвалення судом першої інстанції свого рішення, і лише через 23 дні від моменту отримання ухвали про повернення скаржнику вперше поданої апеляційної скарги, можна дійти висновку, що наведене вище є суттєвою обставиною, яка впливає на розгляд судом питання про поновлення такого строку.

Ба більше, в контексті наведеного слід наголосити на висновку, який Верховний Суд сформував у постанові від 29.02.2024 у справі №420/13307/21, де зокрема зазначив: «…та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до апеляційного суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього.

…. право на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення…».

Оцінюючи ж твердження скаржника про надмірний формалізм суду апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на положення частини 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) здійснено розмежування між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Зокрема, у рішенні в справі «Zubac v. Croatia», заява № 40160/12, вказано, що оскільки верховенство права є основоположним принципом демократичної держави і Конвенції (див., наприклад, рішення у справі «Бака проти Угорщини» (Baka v. Hungary) [ВП], № 20261/12, п. 117, ЄСПЛ 2016), Конвенція чи будь-що інше не може породжувати очікування того, що Верховний Суд ігноруватиме або не помічатиме очевидні процесуальні порушення.

З огляду на наведену практику ЄСПЛ в системному взаємозв`язку із встановленим конституційною нормою обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти лише у визначений законом України спосіб, можна виснувати про відсутність ознак надмірного формалізму у діях суду апеляційної інстанції при відмові скаржнику у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

Також Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.10.2023 у справі №360/7527/21, позаяк у вказаній справі рішення суду першої інстанції було ухвалено 31.01.2022, а скаржник подав апеляційну скаргу 02.03.2022 тобто у межах встановленого законом тридцятиденного строку, що не корелюється із обставинами справи, що розглядається.

У підсумку можна наголосити, що приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Із наведеного вище вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, позаяк скаржник не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Положенням пункту 4 частини 4 статті 299 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення випливає, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 4 частини 4 статті 299 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №560/8050/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіВ.М. Шарапа
Я.О. Берназюк
С.М. Чиркін