Справа № 140/34006/23
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/34006/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перший відділ Камінь-Каширського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі Міноборони, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перший відділ Камінь-Каширського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015); зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2023 року (2 684 грн.) у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023-му році, з урахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності у 2015-році.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в 2015-го року брав активну участь в антитерористичній операції (АТО). Вказав, що 25.12.2015 йому була встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини та виплачена одноразова грошова допомога. Того ж року був звільнений в запас.

З 25.02.2022 на підставі Указу Президента знову був призваний у ЗСУ по мобілізації та звільнений 22.05.2023.

Зазначив, що у зв`язку із встановленням І групи інвалідності довічно з 03.05.2023 внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, звернувся до відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно постанови № 975 від 25.12.2023, яка йому була призначена та виплачена у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, в сумі 280 500 грн, тобто розмір прожиткового мінімуму був взятий відповідачем станом на 01.01.2015, а не на 01.01.2023.

Вважаючи такі дії відповідача щодо призначення та виплати неповного розміру одноразової грошової допомоги протиправними, відтак звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 21.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 21.11.2023 разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами відповідач отримав 23.11.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, а відтак, справу вирішено на підставі наявних у ній матеріалів.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як вбачається з військового квитка позивача серії НОМЕР_1 , дослідженого судом, ОСОБА_1 з 04.11.2014 по 04.02.2015 та з 29.05.2015 по 07.06.2015 брав участь у проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і 05.06.2015 йому в/ч НОМЕР_2 видано посвідчення ветерана війни учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .

З витягу протоколу засідання ВЛК Західного регіону про встановлення причинного зав`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва № 901 від 14.12.2015, вбачається, що за медичними документами та виписним епікризом ОСОБА_1 встановлено діагноз: відновний період черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з вогнищевою неврологічною симптоматикою, вегето-судинною дистонією, естено-невротичним синдромом травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

Відтак, ОСОБА_1 Волинським обласним бюро СМЕ згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 245488 з 25.12.2015 за первинним оглядом було встановлено ІІІ групу інвалідності із зазначенням, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

Як вбачається з військового квитка позивача, ОСОБА_1 з 25.02.2022 на підставі Указу Президента України № 60/2022 від 24.02.2022 був призваний до ЗСУ по мобілізації, а з 18.05.2023 звільнений з військової служби за станом здоров`я через непридатність до військової служби на підставі висновку ВЛК з виключенням з військового обліку.

З дослідженої судом довідки в/ч НОМЕР_2 від 15.03.2023 № 2590 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 14.05.2022 по 23.06.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Як слідує зі свідоцтва про хворобу № 289 від 28.03.2023, виданого регіональною ВЛК МО України, у ОСОБА_1 було діагностовано нове захворювання: безпігментна меланома твердого піднебіння, клінічна група ІІ з метастазами у м`які тканини правого стегна, захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі розкладу хвороб не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

За довідкою до акта огляду МСЕК Волинського обласного бюро МСЕ серії 12ААГ № 200928 ОСОБА_1 встановлено з 03.05.2023 довічну І групу інвалідності, Б-травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком № 975, виходячи з І групи інвалідності.

За результатами розгляду звернення позивача оскаржуваним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеним у протоколі №57/975 від 29.09.2023, позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 400 та 150-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 280 500 грн.

Вважаючи такі дії відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги в неповному розмірі протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до у ст. 1 Закону №2011-XII, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII).

Згідно положень п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Такі положення норми статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Стаття 16 Закону України № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

Щодо обставини, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року стаття 16-3 Закону № 2011-ХІІ була доповнена абзацом 2 частини 4, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, суд зазначає наступне.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено частиною 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 21 грудня 1991 року №2011-ХІІ абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Однак, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01 січня 2017 року, не може поширюватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності позивачу в 2015 році, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17).

Правовими положеннями частини 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд звертає увагу, що стаття 16-3 Закону України № 2011-ХІІ у редакції до 01 січня 2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави суду дійти висновку, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Оскільки, на момент первинного встановлення позивачу групи інвалідності строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення відсотка непрацездатності.

Як було відзначено вище, за змістом пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

В ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено:

"4. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, яка прийнята на виконання п. 2 статті 16-2, п. 9 статті16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Частиною 2 пункту 3 вказаного Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У підпункті 1 пункту 6 вказаного Порядку, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності І групи.

Пунктом 8 Порядку №975 передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Отже, зазначені правові норми пов`язують право на отримання одноразової грошової допомоги з днем встановлення інвалідності. Положеннями вказаного Порядку чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності при повторному огляді, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності I групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.

Водночас, як встановлено судом, позивач у різний час отримав наступні ушкодження здоров`я:

(1) 25.12.2015 (за протоколом № 901 від 14.12.2015 ВЛК Західного регіону МО України) під час перебування в зоні АТО у 2015 році внаслідок отриманої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з вогнищевою неврологічною симптоматикою, вегето-судинною дистонією, естено-невротичним синдромом, пов`язаної із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності;

(2) 03.05.2023 (за свідоцтвом про хворобу № 289 від 28.03.2023 Регіональної ВЛК МО України) під час проходження військової служби, внаслідок захворювання: безпігментна меланома твердого піднебіння, клінічна група ІІ з метастазами у м`які тканини правого стегна, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто не пов`язаного із черепно-мозковою травмою за першим захворюванням (25.12.2015), ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності.

Суд вважає, що комісія Міністерства оборони України при прийнятті спірного рішення про нарахування та виплату грошової допомоги згідно постанови № 975 від 25.12.2023 у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015) не врахувала, що І група інвалідності внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлена позивачу у 2023 році та є жодним чином не пов`язаною із травмою, отриманою позивачем у 2015 році з інших підстав.

Відтак, застосування відповідачем пп. 1 п. 6 Порядку 975, який передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року в якому вперше встановлено інвалідність є помилковим, оскільки вищевказані норми Закону №2011-XII та Порядку № 975 передбачають виплату різниці між 400 і 150 кратним розміром прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлена інвалідність (2015) лише за умови щодо повторного огляду за тими самими травмами чи захворюванням.

Відтак, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід І групи у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2023 року (2 684 грн.) у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023-му році, з урахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги у враховуючи третю групу інвалідності у 2015-році.

Схожу позицію сформував і ВС КАС за постановою від 10.03.2023 в справі № 140/9040/20, де зокрема зазначив, що позивачу, який перебуваючи в зоні АТО у 2015 році внаслідок травми кисті руки з 29.03.2015 встановлено відсотки втрати працездатності, а підчас проходження військової служби в 2019 році внаслідок діагностованих хвороб, не пов`язаних із травмою руки, позивачу з 30.03.2020встановлено ІІІ групу інвалідності, де обидва випадки ушкодження здоров`я безпосередньо були пов`язані із захистом Батьківщини. Тому ВС зробив висновок, що МО не врахувала, що ІІІ група інвалідності (2020 року) є жодним чином не пов`язаною із травмою, отриманою таким позивачем у 2015 році за інших подій і тому зобов`язано МО України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Таку ж позицію сформував і Сьомий апеляційний адміністративний суд в постанові від 06.12.2023 у справі № 240/21783/21, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, яким зобов`язано МО України призначити та виплатити одноразову допомогу в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законодавством для працездатних осіб на 01.01.2020 року отримання позивачем вищої групи інвалідності.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, виходячи із встановленого законодавством для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015 рік).

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на 01 січня 2023 року у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023-му році, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Перший відділ Камінь-Каширського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (44600; Волинська область, смт. Маневичі, вул. А. Снітка, 11; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя С.Ф. Костюкевич