Справа № 640/1050/19
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 640/1050/19

адміністративне провадження № К/990/20923/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

секретар судового засідання Змієвська А.С.,

за участю представника позивача Пучки В.А.,

представника відповідача Норця В.М.,

розглянув у судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2021 (суддя - Клименчук Н.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 (головуючий суддя - Ганечко О.М., судді: Кузьменко В.В., Василенко Я.М.) у справі №640/1050/19.

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Центральне МГУ ДПС по роботі з ВПП) від 04.10.2018 № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022, позов задоволено.

Центральне МГУ ДПС по роботі з ВПП звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2021, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування підстав оскарження Центральне МГУ ДПС по роботі з ВПП посилається на те, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанції прийнято без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №804/1548/16, від 05.06.2018 у справі №821/1750/17, від 05.11.2020 у справі №640/6526/19, від 21.10.2019 у справі №826/7343/18, від 13.02.2018 у справі 808/2290/17, від 05.06.2018 у справі №821/1750/17, від 17.04.2018 у справі №2а/0570/4025/12.

У доводах касаційної скарги Центральне МГУ ДПС по роботі з ВПП зазначає, що суди попередніх інстанцій не застосували до спірних відносин норми пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України та не врахували те, що у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу, кошти перераховані для сплати зобов`язань по декларації зараховані в рахунок погашення заборгованості минулих періодів.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Укрнафта» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, Офісом великих платників податків ДПС проведено камеральну перевірку позивача щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за звітні періоди, задекларовані у податкових деклараціях за березень 2018 року (від 20.04.2018 № ) та за квітень 2018 року (від 21.05.2018 № ), за результатами якої складено акт від 06.09.2018 № 2562/28-10-41-06/00135390.

Згідно з висновками акта від 06.09.2018 № 2562/28-10-41-06/00135390, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, що виявилось у несвоєчасній сплаті самостійно визначених податкових зобов`язань за результатами декларування податку на додану вартість за звітні періоди, задекларовані податковими деклараціями за березень 2018 року (від 20.04.2018 № ) та за квітень 2018 року (від 21.05.2018 № );

На підставі акта перевірки від 06.09.2018 № 2562/28-10-41-06/00135390 Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.10.2018:

№ , яким застосовано штраф у розмірі 20% на загальну суму 68 664 835,94 грн.;

№ , яким застосовано штраф у розмірі 10% на загальну суму 30 412 796,53 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно із підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 203.2. статті 203 Податкового кодексу України передбачено, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем було подано до контролюючого органу звітні податкові декларації: від 20.04.2018 № за березень 2018 (зареєстрована 20.04.2018), якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 389 129 173,00 грн; від 21.05.2018 № за квітень 2018 (зареєстрована 21.05.2018), якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 360 811 381,00 грн.

Відповідно, сплата задекларованих грошових зобов`язань з ПДВ за березень 2018р. повинна була відбутися не пізніше 27.04.2018; сплата задекларованих грошових зобов`язань з ПДВ за квітень 2018 руку повинна була відбутися не пізніше 30.05.2018.

Згідно наявних у матеріалах справи платіжних доручень, сплата позивачем самостійно задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2018 здійснювалась у період з 13.03.2018 по 23.04.2018; сплата позивачем самостійно задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ за квітень 2018 здійснювалась у період з 12.04.2018 по 24.05.2018.

Згідно з наданою відповідачем інформацією щодо зарахування сплачених грошових зобов`язань ПАТ «Укрнафта» з податку на додану вартість за період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (що є викопіюванням із інтегрованої картки платника) сплачені позивачем кошти самостійно зараховувались контролюючим органом в погашення інших грошових, відмінних від задекларованих, зобов`язань з ПДВ за березень та квітень 2018 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія суддів апеляційної інстанції виходив з того, що суми коштів, які ПАТ «Укрнафта» сплачувало на виконання грошових зобов`язань з податку на додану вартість, задекларованих на підставі податкових декларацій (розрахунків) від 20.04.2018 № (за березень 2018 року), від 21.05.2018 № (за квітень 2018 року), відповідач не мав права на підставі пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України самостійно спрямовувати їх у рахунок погашення інших грошових зобов`язань (відмінних від задекларованих), а саме грошових зобов`язань, які були задекларовані ПАТ «Укрнафта» за згідно розрахунків з ПДВ за січень 2018 року, за лютий 2018 року, за уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань з ПДВ за листопад 2017 року, за січень 2018 року, за лютий 2018 року та які були нараховані на підставі податкових повідомлень-рішень: № від 26.03.2018, № від 19.12.2017 та № від 12.04.2018, оскільки на дати сплати грошових зобов`язань з ПДВ за березень, квітень 2018 року грошові зобов`язання (тобто зобов`язання відмінні від задекларованих за березень та квітень 2018) податкового боргу формувати не могли з підстав їх оскарження в судовому порядку.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, здійснив перевірку своєчасності сплати ПАТ «Укрнафта» грошового зобов`язання з ПДВ за березень 2018 року за податковою декларацією № від 20.04.2018 двічі.

Відповідач не погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за попередній звітний період (за січень-лютий 2018 року) позивачем здійснена самостійна сплата визначених грошових зобов`язань згідно поданих податкових декларацій, оскільки ними не досліджувалися обставини відсутності податкового боргу у позивача в даний період. Самостійна сплата податкового зобов`язання не може вважатися відсутністю податкового боргу без врахування стану розрахунків за попередні періоди.

Так, відповідач зазначає, що в інтегрованій картці ПАТ «Укрнафта» з податку на додану вартість станом на дату 30.04.2018 (термін сплати по декларації з ПДВ за березень 2018 року) обліковувався податковий борг у розмірі 236 759 221,85 грн. (236 759 215,68 грн. + 6,17 грн. пеня) та в подальшому змінювався.

Крім того, як вказує відповідач, згідно розрахунків штрафних санкцій до спірних податкових повідомлень-рішень, то штрафні санкції по податковим-повідомленням-рішенням № від 26.03.2018, № від 19.12.2017 не застосовувалися.

За доводами контролюючого органу, згідно наявної в матеріалах справи копії акту перевірки від 25.05.2018 №1516/28-10-41-06/0013539, доданого до позову, та податкових повідомлень-рішень від 23.06.2018 № та № з розрахунками штрафних (фінансових) санкцій встановлено період погашення заборгованості з 28.02.2018 по 24.05.2018, в т.ч. по декларації за березень 2018 року за період з 11.05.2018 по 24.05.2018 в сумі 102 488 409 грн., та застосовано штрафні санкції на суму 10 248 840,9 грн.

Згідно акту перевірки від 06.09.2018 №2562/28-10-41-06/00135390 та спірних податкових повідомлень-рішень застосовано штрафні санкції за несвоєчасно сплачене податкове зобов`язання з ПДВ по декларації за березень 2018 року (реєстраційний № від 20.04.2018) згідно платіжних доручень за період з 29.05.2018 по 12.06.2018.

Таким чином, за вказаний період позивачем було несвоєчасно сплачено податкове зобов`язання за березень 2018 року в частині 286 640 763,90 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 47 1816 50,72 грн. Отже, за результатами акта перевірки від 06.09.2018 №2562/28-10-41-06/00135390 контролюючим органом повторно штрафні санкції не застосовувалися, про що свідчать дані Інтегрованої картки ПАТ «Укрнафта» по коду платежу 14010100 «Податок на додану вартість» за 2018 рік та розрахунок штрафних санкцій, які наявні в матеріалах справи.

Однак, вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій.

При цьому слід наголосити, що в умовах дії такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з`ясування усіх обставин справи, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору та сприяючи сторонам у поданні та витребуванні необхідних для цього доказів.

За правилами ж частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частин другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного та всебічного з`ясування обставин справи, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та вичерпано всі можливості збирання й оцінки доказів.

Отже, під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, Суд зауважує, що відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно з абзацом третім пункту 2 розділу ІІ 2 Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Враховуючи приписи Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» розглядувана справа підлягає направленню на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 250, 341, 344, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 у справі №640/1050/19 - скасувати.

Справу № 640/1050/19 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіВ.В. Хохуляк Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова