Справа № 520/23975/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

05 березня 2024 р. справа № 520/23975/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання без повідомлення (виклику) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку та грошового забезпечення за період вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування наказу Головного управління національної поліції в Харківській області від 03.08.2023 № 643 про застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення із служби в поліції; 2) визнання протиправним та скасування наказу Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 , капітана поліції, заступника начальника ВП № 1 - начальника СКП Чугуївського РУП; 3) поновлення ОСОБА_1 , капітана поліції на посаді заступника начальника ВП № 1 - начальника СКП Чугуївського РУП; 4) стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.07.2023 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі; 5) стягнення з Головного управління національної поліції Харківської області на користь позивача грошове забезпечення за період вимушеного прогулу; 6) допущення негайного виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що дисциплінарне стягнення накладено безпідставно, за відсутності події вчинення дисциплінарного проступку. Стверджував, що при звільненні відповідач не провів належного службового розслідування, не було зібрано й перевірено відомостей про обставини, що мають значення для справи, не було встановлено обставин, що знімають безпідставні звинувачення з поліцейського.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління, орган публічної адміністрації) із поданим позовом не погодився, надав до суду відзив на позов разом з доказами у строк встановлений судом.

Аргументуючи заперечення зазначив, що подія скоєння дисциплінарного проступку мала місце. Наполягав, що обставини події проступку оцінені вірно, міра відповідальності обрана правильно. До позивача було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади, що є співмірним до вчиненого проступку. Вимога про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Харківській області про звільнення є незрозумілою, нічим не обґрунтованою та не доведеною. Наказу про звільнення позивача з поліції не видавалося, відтак вимушені прогули відсутні. Позивач переміщений на нижчу посаду до іншого підрозділу та з 04.08.2023 виконує функціональні обов`язки опреуповноваженого ВКП КВП ГУНП в Харківській області.

Строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заяви ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить службу в Національній поліції України з 21.04.2017, обіймав посаду заступника начальника ВП № 1 - начальник СКП Чугуївського РУП з 13.04.2022 по 03.08.2023.

03.07.2023 до ГУНП в Харківській області надійшла доповідна записка начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника поліції Тюніна В.О. від 03.07.2023 № 1091/119-15/01-2023 про те, що 03.07.2023 о 06:39 по АДРЕСА_1 , на стежці поблизу вказаного будинку був виявлений труп помічника чергового чергової частини сектору моніторингу відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , який покінчив життя самогубством шляхом пострілу з табельної вогнепальної зброї ПМ у голову в область за правим вухом.

Згідно наказу ГУНП в Харківській області від 03.07.2023 № 1324 призначено та проведено у формі письмово провадження службове розслідування за обставинами, викладеними у доповідній записці начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника ОСОБА_3 від 03.07.2023 № 1091/119-15/01-2023.

Доказів оскарження заявником названого наказу до суду або посадової (службової) особи поліції вищого рівня матеріали справи не містять.

На підставі листа Харківського управління ДВБ НП України від 06.07.2023 №2326/42-20/01-2023 наказом ГУНП в Харківській області від 17.07.2023 № 1403 продовжено строк проведення службового розслідування до 31.07.2023 та викладено пункту 2 в наступній редакції: "Для проведення службового розслідування створити дисциплінарну комісію у складі: голови комісії - інспектора ВП УГІ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 ; членів комісії: старшого інспектора ВСР УГІ ГУНП в Харківській області майора поліції Вдовенка А.С., старшого інспектора ВП УГІ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , начальника ВПЗ УКЗ ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_6 та оперуповноваженого Харківського управління ДВБ НП України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 ".

Обґрунтованих доводів про наявність особистої зацікавленості членів Дисциплінарної комісії у конкретних наперед визначених висновках службового розслідування текст позову не містить, у ході розгляду справи заявник таких аргументів не висловлював, суд за власною ініціативою у порядку ч.4 ст.9 КАС України ознак існування таких доказів не виявив.

Доказів наявності реального конфлікту інтересів або потенційного конфлікту інтересів у стосунках заявника та членів Дисциплінарної комісії матеріали справи не містять.

В ході проведення службового розслідування була опитана дружина померлого - ОСОБА_8 , яка вказала, зокрема, що її чоловік повинен був заступати на добове чергування 03.07.2023. Так, з 24.02.2022 по 15.04.2022 ОСОБА_2 перебував в окупації в с. Лиман, Чугуївського району, Харківської області. За час перебування в окупації ОСОБА_2 майже весь час перебував вдома, з представниками країни агресора, збройними формуваннями рф він не спілкувався, з ними не співпрацював. Так, в квітні місяці представники країни агресора почали об`їжджати співробітників поліції, які перебували в окупації, агітували до вступу в ряди окупаційної міліції. 15.04.2022 ОСОБА_2 вирішив виїхати з окупації, доки до нього не прийшли представники окупаційної влади. 16.04.2022 ОСОБА_2 виїхав на автомобілі до с. Молодова Чугуївського району Харківської області. В подальшому він пішки направився в бік с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області, де по дорозі його підібрали його колеги жіночої статі, з якими доїхав до м. Харкова. Після того, як ОСОБА_2 виїхав до м. Харкова, він пройшов перевірку, в тому числі із використанням поліграфу, після чого приступив до несення служби. ОСОБА_2 розповідав дружині про те, що його почали ображати під час несення служби в с. Зарожному Чугуївського району Харківської області. Ганебні висловлювання розпочалися спочатку із-за його брата ОСОБА_9 , який під час окупації почав співпрацювати з представниками окупаційної влади. Йому хтось говорив про те, що він підтримує зв`язки з братом, доповідає йому про все що коїться. 23.09.2022 опитана, її батько ОСОБА_10 , матір ОСОБА_11 та син ОСОБА_12 переїхали до м. Харкова. 19.10.2022 у батька ОСОБА_2 - ОСОБА_13 стався інсульт, внаслідок чого його було доставлено до 7-ої лікарні м. Харків та в подальшому його перевели до госпісу 17 лікарні м. Харків. Також, опитана повідомила, що в жовтні 2022 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_14 переїхали в смт Старий Салтів, Чугуївського району, Харківської області, де вони несли службу 24/7, без вихідних, оскільки їм надали генератор та старлінк, і вони вдвох працювали, обслуговували всі виклики, які надходили до ВП № 1 Чугуївського РУП. Після того, як вони працювали в смт Старий Салтів Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_2 дуже рідко приїздив до м. Харків, так як постійно був зайнятий. В січні-лютому 2023 року особовий склад ВП № 1 Чугуївського РУП переїхав до адміністративної будівлі відділу поліції в м. Вовчанськ, проте там вони пропрацювали недовго, оскільки будівлю почали обстрілювати. В подальшому вони знову переїхали та несли службу в с. Бугаївка Чугуївського району Харківської області. Коли ОСОБА_2 переїхав в с. Бугаївка Чугуївського району Харківської області, через деякий час він почав розповідати про те, що відносно нього продовжують ганебно висловлюватись. Він розповів про те, що взимку 2023 року він начебто здійснив крадіжку якогось майна (що саме він викрав та де не повідомив). З приводу цього йому почали погрожувати. Ніби то їм стало відомо про те, що ОСОБА_2 вчинив крадіжку, що є докази цього правопорушення, а саме начебто фотографія з квадрокоптера, яку надали військові. У його "травлі" зі слів ОСОБА_2 брали участь керівництво ВП № 1 Чугуївського РУП в особі ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Вони постійно насміхалися з нього, всіляко натякали на те, що його скоро буде ув`язнено, постійно на цьому робили акцент. Вони говорили "що там, сухарі насушив? Якщо ні, не хвилюйся, ми допоможемо та передамо. Будемо тебе відвідувати у в`язниці".

В ході з`ясування причин та обставин загибелі ОСОБА_2 був опитаний старший інспектор-черговий сектору моніторингу ВП № 1 Чугуївського РУП майор поліції Мажник Є.В., який безпосередньо ніс службу з ОСОБА_2 . Який окрім іншого повідомив, що 13.04.2023, перевіркою управління головної інспекції ГУНП в Харківській області був виявлений ряд недоліків у діяльності ВП № 1 Чугуївського РУП. За результатами службового розслідування по виявленим фактам майор поліції ОСОБА_17 був попереджений про неповну службову відповідність, ОСОБА_2 оголошено догану, а старшому оперуповноваженому СКП ВП № 1 Чугуївського РУП лейтенанту поліції ОСОБА_18 оголошене зауваження (наказ ГУНП в Харківській області від 07.06.2023 № 445). Після цього, як вбачається з пояснень ОСОБА_17 , з боку заступника начальника ВП - начальника СКП ВП № 1 Чугуївського РУП капітана поліції Солохи Д.І. та окремих працівників відділу, почались жартівливі погрози, глузування та образи на адресу ОСОБА_2 , який сприймав їх серйозно у свій бік.

Опитана начальник сектору моніторингу ВП № 1 Чугуївського РУП майор поліції ОСОБА_19 пояснила, що після конфлікту з представником Рибоохоронного патруля та службової перевірки УГІ, декілька разів чула з боку заступника начальника ВП № 1 - начальника СКП Чугуївського РУП капітана поліції ОСОБА_1 та окремих працівників відділу, жартівливі погрози та глузування на адресу ОСОБА_2 (" ОСОБА_20 , ти вже насушив сухарі?", "Не переживай, ми будемо передавати тобі в СІЗО цигарки", "Валєра, де риба?"). Також вона вказала, що під час останнього чергування 30.06.2023, ОСОБА_2 підходив до неї з питанням: "Ну що там, мене дійсно посадять? Моє питання не вирішене?", на що вона відповіла: "Валєра працюй спокійно, твоє питання закрите".

Опитаний інспектор СРПП ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_21 пояснив, що дорікання та ганебні висловлювання відносно ОСОБА_2 почались після того, як у нього в лютому стався конфлікт з працівником Рибоохоронного патруля. Зі слів ОСОБА_2 в цьому приймали участь поліцейські СКП ВП № 1 Чугуївського РУП, безпосередньо капітан поліції ОСОБА_1 та інші оперативні працівники. Під час надання пояснень ОСОБА_21 вказав, що особисто бачив, як капітан поліції ОСОБА_1 жестами та словами погрожував в`язницею ОСОБА_2 . По поведінці останнього було видно, що він всі ці погрози сприймав дуже серйозно.

Опитаний заступник начальника - начальник СВ ВП №1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_15 , що його докоряють з приводу ловлі риби та що вказане питання стоїть на порядку денному, оскільки висловлювався начальник СКП ВП № 1 Чугуївського РУП капітан поліції ОСОБА_1 . Капітан поліції ОСОБА_15 заспокоїв ОСОБА_22 та сказав, щоб він не нервував та не накручував себе, адже вказане питання закрите та всі отримали свої стягнення, а з приводу висловлювань пообіцяв поговорити з керівництвом СКП та закрити вказане питання, щоб воно не повторювалось. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на той момент не було на місці про вказану проблему повідомив його заступнику ОСОБА_16 , який сказав, що не знав, що ОСОБА_23 сприймає так близько до серця жарти та запевнив, що більше цього робити не будуть. 01.07.2023 вранці до капітана поліції ОСОБА_15 знов підійшов старший сержант поліції ОСОБА_2 з тією самою проблемою, опитаний пояснив йому, що його ніхто не хоче звільняти, а з приводу того, що ганебні висловлювання мали місце, вибачився перед ним та сказав, що більше такого не відбудеться. Через 10 хвилин після розмови капітан поліції ОСОБА_15 зустрів начальника ВП № 1 Чугуївського РУП полковника поліції ОСОБА_24 та начальника СКП ВП № 1 Чугуївського РУП капітана поліції ОСОБА_1 та наполягав про припинення будь-яких жартів відносно старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , на що отримав обіцяння від капітана поліції ОСОБА_1 в присутності керівника.

Опитаний заступник начальника СВ ВП № 1 Чугуївського РУП капітан поліції ОСОБА_25 пояснив, що приблизно у березні-квітні 2023 року, помічник чергового ЧЧ СМ ВП № 1 Чугуївського РУП старший сержант поліції ОСОБА_2 разом зі старшим інспектором-черговим СМ ВП № 1 Чугуївського РУП майором поліції ОСОБА_17 потрапили у якусь неприємну ситуацію за яку отримали дисциплінарні стягнення. Через деякий час з боку заступника начальника - начальника СКП ВП № 1 Чугуївського РУП капітана поліції ОСОБА_1 та його заступника майора поліції ОСОБА_16 в бік ОСОБА_2 та ОСОБА_17 опитаний неодноразово чув насмішки пов`язані з тим, що останніх посадять до в`язниці за їх дії. Зі сторони це виглядало, як гумор та легке насміхання. Крім того, опитаний дізнався на рівні чуток, що ОСОБА_2 попав у якусь ситуацію пов`язану з незаконним проникненням до чужого житла. Підтвердити чи справді це мало місце опитаний не може. Припускає, що насміхання з боку капітана поліції ОСОБА_1 та майора поліції ОСОБА_16 в бік ОСОБА_2 та ОСОБА_17 могли саме з приводу нібито проникнення до житла. 01.07.2023 приблизно о 15:00 капітан поліції ОСОБА_25 збирався виїжджати з місця несення служби у м. Харків, в цей час до нього підійшов старший сержант поліції ОСОБА_2 та спитав чи не знає опитаний чому ним так цікавиться керівництво ВП № 1 Чугуївського РУП, а особливо капітан поліції ОСОБА_1 та майор поліції ОСОБА_16 . Також повідомив, що як йому здається "під нього копають" та "хочуть підставити" та додав, що майор поліції ОСОБА_16 цікавився у ОСОБА_2 , де останній працював до служби в Національній поліції України. Під час розмови ОСОБА_2 був схвильований. Також ОСОБА_2 питав про адвоката, проте для чого йому потрібен адвокат не повідомляв.

До службового розслідування від члена дисциплінарної комісії полковника поліції ОСОБА_6 начальника ВПЗ УКЗ ГУНП в Харківській області надійшла довідка від 24.07.2023 № 3080вс/119-12/01-2023 про результати вивчення обставин самогубства сержанта поліції ОСОБА_2 .

З метою з`ясування причин та обставин загибелі ОСОБА_2 , перевірки інформації викладеної ОСОБА_8 , а також моніторингу внутрішньоколективної обстановки у ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, психологами ВПЗ УКЗ ГУНП в Харківській області були здійснені виїзди до місця розташування даного підрозділу та проведені індивідуальні співбесіди з особовим складом відділу. Загалом, у вивченні взяло участь 38 працівників, що становить 100% від їх наявної чисельності. За результатами проведеної роботи соціально-психологічний клімат у ВП № 1 Чугуївського РУП оцінюється як нестійкий. 61% опитаних вважають, що очільники відділу байдуже ставляться до особистих проблем підлеглих та жодним чином не допомагають їм у разі виникнення складних соціально-побутових проблем. 43% респондентів зазначили, що їм відомі факти морального тиску на підлеглих з боку керівництва ВП № 1 Чугуївського РУП. При цьому, на думку 8% співробітників це відбувається часто, а 11% - вважають що це має систематичний характер, 16% опитаних відмітили наявність поодиноких випадків тиску очільників ВП № 1 Чугуївського РУП на поліцейських з метою змушення їх до протиправних або корупційних дій. Так, 21% опитаних знають про випадки тиску поліцейських на представників комерційних структур району, 27% - про факти вчинення поліцейськими мародерства, 24% - браконьєрства. Однак, на їх думку, ця діяльність не носить системного характеру.

У вказаній довідці зроблений висновок про те, що на підставі вищевикладеного можна зробити припущення, що причиною самогубства старшого сержанта поліції ОСОБА_2 став вплив комбінації стрес-факторів, а саме погіршення взаємовідносин з керівництвом ВП, побоювання звинувачень у колабораціонізмі, цькування та злі жарти керівництва та окремих колег з приводу конфлікту з представником рибоохорони, зникнення речового доказу, наявності начебто компрометуючого відеоматеріалу, які на фоні особливостей його особистості: вразливості, надумливості, чутливості до зовнішнього тиску, створили у поліцейського уяву безвихідного становища та неминучості покарання за скотні або приписані йому правопорушення. Пусковим механізмом для скоєння суїциду міг стяти факт приїзду 03.07.2023 до ВП №1 групи УКП ГУ, який міг сприйматись ОСОБА_2 як неминуча перспектива його арешту. При цьому залишається не зрозумілою роль дружини ОСОБА_2 , яка добре знала страхи та проблеми чоловіка, бачила в нього прояви предсуїцидальної поведінки, але не запобігла самогубству.

Позивач був опитаний вході проведення службового розслідування та пояснив, що за період сумісної служби зі старшим сержантом поліції ОСОБА_2 останній проявив себе розумною, чемною, дружелюбною людиною, без поганих звичок. Старший сержант поліції ОСОБА_2 на думку капітана поліції ОСОБА_1 був таємничою людиною, приховував свої думки та майже ні з ким не спілкувався. Зазначив, що підтримував нормальні робочі відносини з ОСОБА_2 ніякого особливого чи упередженого ставлення з його боку не було. Жодних проявів поганого самопочуття, зневажливого ставлення чи будь-яких інших змін поведінки ОСОБА_26 , опитаний не помічав. Причини вчинення самогубства ОСОБА_2 , опитаному невідомі. Після того, як опитаний дізнався, що ОСОБА_8 вказує на причина самогубства, дуже здивувався, адже поганих взаємовідносин з ОСОБА_2 у опитаного не було, також йому не відомі факти вчинення правопорушень з боку ОСОБА_2 , жодних втрат пістолета та коифліктів по службі. Також зазначив, що немає ніякого відношення до самогубства, адже підтримував нормальні взаємовідносини з ОСОБА_2 , без образливого ставлення, погроз та ознак знущання. Додав, що старшого сержанта ОСОБА_2 поважав, як людину яка вийшла з окупації й продовжила несення служби попри військові дії.

Відносно заявника 24.07.2023 начальником ВП № 1 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_27 була складена службова характеристика виключно позитивного змісту.

Згідно з функціональних обов`язків помічника чергового ЧЧ СМ ВП №1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області підпорядковується безпосередньо старшому інспектору-черговому, начальникові сектору моніторингу, його заступникові та начальникові підрозділу або особі, яка виконує його обов`язки.

У ході службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що основною причиною самогубства старшим сержантом поліції ОСОБА_2 став вплив комбінації стрес-факторів, а саме: погіршення взаємовідносин з керівництвом ВП № 1 Чугуївського РУП, побоювання звинувачень у колабораціонізмі, глузування та ганебні висловлення керівництва та окремих колег з приводу конфлікту з працівником Рибоохоронного патруля, наявності начебто компрометуючого відеоматеріалу, які на фоні особливостей його особистості: вразливості, надумливості, чутливості до зовнішнього тиску, створили у поліцейського уяву безвихідного становища та неминучості покарання за скоєні або приписані йому правопорушення.

Таким чином в ході службового розслідування з боку ОСОБА_1 було виявлено систематичне ганебне висловлювання та глузування в бік своїх підлеглих, чим позивачем було порушено вимоги абзацу 8 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, в частині контролю своєї поведінки та емоцій, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку, під час виконання службових обов`язків, вимог п. 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, в частині неповаги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, неутримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини, вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", в частині неухильного дотримання Законів України, інших нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність капітана поліції ОСОБА_1 службовим розслідуванням не встановлено.

Результати проведеного службового розслідування за фактом загибелі поліцейського ГУНП в Харківській області оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 28.07.2023р. (далі за текстом - Висновок). За результатами якого дисциплінарна комісія ухвалила, зокрема: факт загибелі помічника чергового чергової частини сектору моніторингу відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 вважати таким, що знайшов своє підтвердження.

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", абзаців 1,2,8 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 7, 11, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, застосувати до заступника начальника ВП № 1 начальника СКП Чугуївського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Наказом ГУНП в Харківській області від 03.08.2023 № 643 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушені вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", абзаців 1,2,8 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 7, 11, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, до заступника начальника ВП № 1 начальника СКП Чугуївського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Згідно витягу з наказу № 04.08.2023 № 349 о/с згідно з пунктом 3 (на посаду, нижчу ніж та, на якій перебував поліцейський, як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1 переміщено на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника відділу поліції-начальника сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області, установивши відповідно до постанови КМУ від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" посадовий оклад у розмірі 2400 грн., надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання та надбавки за стаж служби.

Підставою слугував наказ ГУНП в Харківській області від 03.08.2023 № 643 та рапорт ОСОБА_1 від 04.08.2023р.

З Акту про ознайомлення від 17.09.2023 № 8324/119-91/12-2023 вбачається, що копію наказу ГУНП в Харківській області від 03.08.2023 № 643 через мобільний додаток "WhatsApp" оскільки ознайомити під підпис не має змогу у зв`язку тим, що останній перебуває м. Куп`янськ Харківської області. Крім цього 17.08.2023 капітіна ОСОБА_1 було ознайомлено в телефонному режимі із вимогами вищезазначеного наказу.

Стверджуючи про невідповідність закону накладеного дисциплінарного покарання та рішення суб"єкта владних повноважень про припинення служби в поліції, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію", а також Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі за текстом - Статут, Дисциплінарний статут).

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.1 ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.1 ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.3 ч.1 ст.18).

Як передбачено ч.1 ст.64 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію", особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Таким чином, суд доходить до переконання про те, що інститут Присяги працівника поліції вже сам по собі призначений імперативно забезпечити зразкове дотримання публічним службовцем - поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності.

При цьому, у кореспонденції з ч.2 ст.18 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію" інститут Присяги працівника поліції забезпечує необхідність виконання завдань поліції безперервно та незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

Відповідно до вимог абзаців 1, 2, 8 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно вимог п. 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту, визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Натомість суд зважає, що за визначенням ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту визнається дисциплінарним проступком.

Отже, до кола формальних ознак дисциплінарного проступку поліцейського належать: 1) недотримання вимог чинних нормативно-правових актів; 2) недотримання Присяги працівника поліції; 3) невиконання наказів керівників; 4) неналежний рівень знань положень нормативно-правових актів та змісту власних функціональних обов`язків за посадою; 5) не виявлення поваги до прав, честі і гідності людини, не утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 6) ненадання допомоги та не запобігання вчиненню правопорушень; 7) не вжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського із одночасним інформуванням про це безпосереднього керівника; 8) не утримання від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки; 9) не утримання від дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 10) недотримання правил внутрішнього розпорядку; 11) невиконання заходів безпеки у службовій діяльності; 12) незабезпечення належного рівня власної професійної підготовки (кваліфікації); 13) неналежне ставлення до збереження службового майна, незабезпечення належного стану зброї та спеціальних засобів; 14) не виявлення поваги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, не надання допомоги іншим поліцейським, не стримування інших поліцейських від вчинення правопорушень; 15) не дотримання правил носіння однострою та знаків розрізнення; 16) не сприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не інформування керівника про будь-які порушення службової дисципліни; 17) перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 18) невжиття заходів із забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Дисциплінарного статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.1 ст.14 цього ж Дисциплінарного статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Згідно з ч.1 ст.16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Відповідно до ч.2 ст.16 Дисциплінарного статуту у разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

Процедури та механізми функціонування дисциплінарних комісій в органах та підрозділах Національної поліції України визначені приписами Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України (затверджене наказом МВС України від 07.11.2018р. №893, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28.11.2018р. за №1356/32808; далі за текстом - Положення №893).

За правилом п.3 розділу І Положення №893 дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії. У разі призначення службового розслідування за відомостями про скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, що потребує значного обсягу дій, зокрема опитування великої кількості поліцейських та інших осіб, витребування та аналізу значного обсягу матеріалів, уповноважений керівник може призначати заступника голови дисциплінарної комісії. Головою дисциплінарної комісії, утвореної в поліції, може бути лише поліцейський.

Згідно з п.10 розділу І Положення №893 забороняється включати до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, щодо якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, заінтересованих у результатах розслідування.

У спірних правовідносинах під час створення Дисциплінарної комісії було дотримано критерій чисельності осіб та критерій неупередженості, службове розслідування було призначено та проведено.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.

Згідно з п.2 розділу IV Порядку №893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.

Ознак порушення прав та інтересів заявника у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять, позивач був опитаний у ході службового розслідування.

Продовжуючи розгляд справи, суд відмічає, що за правилами ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У силу ч.3 ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звідси слідує, що у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: Дисциплінарну комісію тероргану Національної поліції України та керівника тероргану Національної поліції України, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного.

При цьому, межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені Дисциплінарною комісією тероргану Національної поліції України адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру для керівника тероргану Національної поліції України).

У ході службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що основною причиною самогубства старшим сержантом поліції ОСОБА_2 став вплив саме комбінації декількох стрес - факторів, які на фоні особливостей його особистості: вразливості, надумливості, чутливості до зовнішнього тиску, створили у поліцейського уяву безвихідного становища та неминучості покарання за скоєні або приписані йому правопорушення.

При цьому у спірних правовідносинах в ході службового розслідування встановлена поведінка позивача не може бути кваліфікована судом у якості зразкової та бездоганної, як того вимагає п. 1 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", абзаців 1,2,8 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 7, 11, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту.

З огляду на зміст ст.2, ст.6, ст.8, ч.4 ст.11, ст.64 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію" кожен поліцейський не може не усвідомлювати, що повинен забезпечити дотримання ч.2 ст.19 Конституції України як під час виконання повноважень за посадою, так й у повсякденному житті.

З приводу твердження позивача, що під час службового розслідування не було встановлено та підтверджено "ганебних висловлювань" та "глузування", які допускав ОСОБА_1 , суд зазначає, що опитані під час дисциплінарного провадження, як поліцейські та дружина загиблого, так і сам позивач у тексті позову, визнають факт жартів позивача в адресу ОСОБА_2 .

В тексті позову представник позивача щодо відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначає наступне: "під час сумісного проживання у с. Зарожне протягом часу з травня 2022 по вересень 2022 встановились приятельські відносин, які мали характер дружніх "підколів" та гумору, підкріплені нормальними робочими відносинами".

З цього приводу суд зазначає, що оцінка словесних виразів як дружних "підколів" чи "злого" гумору та глузування залежить виключно від суб`єктивного сприйняття особою, якій адресуються ці висловлювання.

Вимушеність жартів та їх позитивне сприйняття загиблим поліцейським ОСОБА_2 не доведено матеріалами справи.

Суд зазначає, що за результатом службового розслідування до позивача було застосоване дисциплінарне стягнення саме у вигляді звільнення з посади, що не є найсуворішим видом дисциплінарної відповідальності, як звільнення зі служби в поліції.

Окрім того, право на застосування одного із перелічених у ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту видів дисциплінарних стягнень є виключною прерогативою компетентної посадової особи Національної поліції України (тобто дискреційними повноваженнями суб"єкта владних повноважень), котра підпадає під судову перевірку за ч.2 ст.2 КАС України виключно в межах відсутності або наявності ознак свавілля, ознак явної та очевидної дискримінації, ознак явної та очевидної упередженості, нерозсудливості, недобросовісності, непропорційності.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 14.07.2022р. у справі №520/1795/19: 1) Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України "Про Національну поліцію" рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.; 2) Відповідно ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки"; 3) Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.; 4) Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.; 5) Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.; 6) Згідно з абз.5 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України.; 7) зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.; 8) поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.; 9) дисциплінарна відповідальність відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.; 10) Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (подібний за змістом висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №810/2073/16).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 03.02.2021р. у справі №822/1175/17 з приводу наслідків недотримання особою Правил етичної поведінки поліцейських в аспекті припинення подальшої публічної служби поліцейський повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного статуту та Закону України "Про Національну поліцію", та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно органів поліції та спричинити суспільний резонанс.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей".

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту наведеної норми процесуального права викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт забезпечив дотримання у спірних правовідносинах ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, оскільки обставини спірних правовідносин з`ясував із достатньою повнотою, належну норму права визначив вірно, помилок у тлумаченні змісту цієї норми права не припустився.

Додатково суд зазначає, що позивач заявив позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління національної поліції в Харківській області від 03.08.2023 № 643 про застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення із служби в поліції.

Однак, такого наказу не існує.

У спірних правовідносинах за вчинення дисциплінарного проступку до заступника начальника ВП № 1 начальника СКП Чугуївського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Солохи Д.І. наказом ГУНП в Харківській області від 03.08.2023 № 643 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Оскільки у спірних правовідносинах не було звільнення позивача зі служби у поліції, відтак відсутні правові підстави для задоволення позивних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 , капітана поліції, заступника начальника ВП № 1 - начальника СКП Чугуївського РУП; поновлення ОСОБА_1 , капітана поліції на посаді заступника начальника ВП № 1 - начальника СКП Чугуївського РУП; стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.07.2023 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі; стягнення з Головного управління національної поліції Харківської області на користь позивача грошове забезпечення за період вимушеного прогулу; допущення негайного виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував існуючі правові межахізми з"ясування об"єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева