Справа № 160/27268/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його, ОСОБА_1 , з лав Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно з поданим рапортом; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивачем було подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі того, що бабуся, яка є його піклувальником, має першу групу інвалідності та потребує постійного догляду, однак інших близьких родичів, крім позивача, які можуть її доглядати на теперішній час немає. Чоловік бабусі та її син померли, а матір позивача позбавлена батьківських прав на підставі рішення суду. Позивач отримав відповідь від відповідача в якій зазначено, що в пакеті поданих ним документів не було наведено підстав та доказів для задоволення рапорту про звільнення, а підставою для звільнення може бути рішення суду про призначення позивача опікуном його бабусі. Вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовної заявою.
Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року позовну заяву залишено без руху, та встановлено позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків.
Позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року, надано уточнену позовну заяву.
07.12.2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до поданого позивачем рапорту було встановлено, що останній бажає звільнитися з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Із документів, наданих позивачем встановлено, що його бабуся, відповідно до довідки МСЕК потребує стороннього догляду. Звертає увагу, що позивачем до рапорту була долучена довідка МСЕК серії 12 ААГ №391793 від 17.02.2023 року, в якій у висновку про умови та характер праці зазначено «потребує стороннього догляду», яка є відмінною від довідки, яка додана до позовної заяви, оскільки в останній зроблено допис «потребує постійного стороннього догляду», що ставить під сумнів законність та допустимість цієї довідки, як доказу підстави на звільнення. Відповідач при розгляді рапорту опирався на ті документи, які були долучені до рапорту, тобто варіант довідки МСЕК з одним записом. Довідка МСЕК видана на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якої остання потребує стороннього догляду, не дає підстави для звільнення, оскільки підставою для звільнення є саме необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.11.2022 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №3942 від 02.05.2023 року та відповідним записом у військовому квитку НОМЕР_3 від 07.11.2022 року.
Відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , його матір`ю являється ОСОБА_3 , батьком є ОСОБА_4 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2007 року у справі №2-5112/07 ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 20.01.2022 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.05.2007 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 призначена піклувальником над ОСОБА_1 .

Згідно висновку про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №163 від 28.11.2022 року ОСОБА_2 рекомендовані соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 391793, виданої Суворівською міжрайонною медико-соціально експертною комісією, ОСОБА_2 має І «Б» групу інвалідності з 13.02.2023 року за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, яка встановлена безстроково, відповідно до якої потребує стороннього догляду, потребує постійного стороннього догляду.

01.06.2023 року позивачем було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , згідно якого позивач просив звільнити його з лав Збройних Сил України у запас відповідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 року №4657 позивача повідомлено, що з доданих до матеріалів рапорту ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 встановлена група інвалідності І (перша) «Б». Згідно даної довідки, ОСОБА_2 потребує стороннього догляду. Відповідно до Закону №2232-ХІІ зазначено, підставою для звільнення є саме необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. З наданого рапорту та додатків до нього, не підтверджено необхідність саме постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , що прямо суперечить нормам вищевказаного Закону №2232-ХІІ та Положення про медико-соціальну експертизу та судовою практикою. Таким чином, витяг з рішення ЛКК від 02 листопада 2022 року №163 відносно хворої ОСОБА_2 та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 не являються належними доказами, для підтвердження наявності підстав для задоволення рапорту. Повідомлено, що підставою для звільнення позивача з військової служби може бути рішення суду, що набрало законної сили про призначення позивача опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з лав Збройних Сил України, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 цього Закону регламентовано поняття військового обов`язку.

Так, згідно частин першої, другої та третьої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу " захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Частинами п`ятою та сьомою статті 1 вищевказаного Закону передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до частини 1статті 2 цього Закону,військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу " встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років; виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду; наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років; виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення №1153/2008), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пунктом 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

За приписами пункту 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України» №280 від 15.09.2022 р. (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2022 р. за № 1407/38743 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Пунктом 2 Інструкції визначено, що наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом як звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.

Згідно частиною 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) до Подання про звільнення з військової служби потрібно додати наступні документи: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017р. № 124, перед виключенням зі списків особового складу частини після видання наказу про звільнення військовослужбовця, повинен видаватися обхідний лист, який після підписання керівниками служб забезпечення є підтвердженням для командира військової частини про відсутність заборгованостей у військовослужбовця.

Відповідно до вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, діловодством перед виключенням зі списків особового складу частини після видання наказу про звільнення військовослужбовця повинен видаватися обхідний лист, який після підписання керівниками служб забезпечення є підтвердженням для командира військової частини про відсутність заборгованостей у військовослужбовця.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2023 року позивачем було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , згідно якого позивач просив звільнити його з лав Збройних Сил України у запас, відповідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. До рапорту позивач, долучив, зокрема, довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 391793, видану Суворівською міжрайонною медико-соціально експертною комісією, відповідно до якої, ОСОБА_2 має І «Б» групу інвалідності з 13.02.2023 року за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, яка встановлена безстроково.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 20.06.2023 року №4657 повідомила позивача, що з доданих до матеріалів рапорту ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 встановлена група інвалідності І (перша) «Б» та потребує стороннього догляду. Відповідно до Закону №2232-ХІІ зазначено, підставою для звільнення є саме необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. З наданого рапорту та додатків до нього, не підтверджено необхідність саме постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , що прямо суперечить нормам вищевказаного Закону №2232-ХІІ та Положення про медико-соціальну експертизу та судовою практикою. Таким чином, витяг з рішення ЛКК від 02 листопада 2022 року №163 відносно хворої ОСОБА_2 та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 не являються належними доказами, для підтвердження наявності підстав для задоволення рапорту. Повідомлено, що підставою для звільнення позивача з військової служби може бути рішення суду, що набрало законної сили про призначення позивача опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

З відзиву до позовної заяви вбачається, що позивачем до рапорту була долучена довідка МСЕК серії 12 ААГ №391793 від 17.02.2023 року, в якій у висновку про умови та характер праці зазначено: потребує стороннього догляду, яка є відмінною від довідки, яка додана до позовної заяви, оскільки в останній зроблено допис: потребує постійного стороннього догляду.

Додатково відповідач до відзиву надав копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 року, яку позивачем було надано до рапорту від 01.06.2023 року про звільнення з лав Збройних Сил України, в якій в пункті 12 висновку про умови та характер праці зазначено: Потребує стороннього догляду.

Дослідженням наданих позивачем до суду документів разом із позовною заявою, а саме довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 року, судом встановлено, що в пункті 12 довідки, у висновку про умови та характер праці зазначено: «Потребує стороннього догляду потребує постійного стороннього догляду». Вказаний напис засвідчено підписом та печаткою медичної установи Суворовська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія.

Аналізуючи зміст довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 року, наданої позивачем до позовної заяви та до рапорту командиру військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2023 року про звільнення з лав Збройних Сил України у запас, відповідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд погоджується з твердженням відповідача, що серед документів, долучених до рапорта відсутні документи що підтверджують підстави для звільнення з лав Збройних Сил України через сімейні обставини (для здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи).

Отже, наявність у військовослужбовця обов`язку підтвердження підстав для звільнення з військової служби певними доказами, необхідність виконання яких визначена законодавцем, як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідними документами.

З огляду на зазначене, подана позивачем разом з рапортом про звільнення довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №391793 від 13.02.2023 року, не може вважатися належним доказом та підставою для його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд, в свою чергу, не може оцінювати дії відповідача щодо розгляду рапорту про звільнення з урахуванням довідки в редакції, яку не було надано відповідачу.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права повторного звернення до відповідача з рапортом про звільнення та наданням доказів які підтверджують наявність підстав для звільнення його з військової служби.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат в адміністративній справі не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська