Справа № 440/6136/23
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/6136/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головка А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо часткового зарахування до стажу для призначення пенсії всіх періодів його військової служби та трудової діяльності; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати з 29.11.2022 до стажу ОСОБА_1 періоди військової служби: з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі (один місяць служби за півтора місяці), з 01.10.1996 по 30.06.1998, з 01.10.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.07.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 за час здійснення підприємницької діяльності; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області починаючи з 29.11.2022 виплачувати пенсію в розмірі не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством на відповідний рік.

Позовні вимоги позивач обґрунтував посиланням на те, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії, призначеної 29.11.2022. При цьому, при призначенні пенсії пенсійний орган протиправно не зарахував до стажу позивача для розрахунку пенсії періодів його військової служби в армії з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі, а також періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.10.1996 по 30.06.1998, з 01.10.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.07.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022. Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.12.2022 №7/2324 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в періоди з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в місцевостях з тяжкими кліматичними умовами (Мурманська область). При цьому, вказана довідка видана для подання органам Пенсійного фонду України та містить примітку про те, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяці. Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить аналогічні записи щодо періоду військової служби. Поряд з цим, згідно з листом від 14.04.2023 ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за несплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органами Пенсійного фонду не притягувався. Тобто, вказаний лист фактично підтверджує своєчасну та повну сплату страхових внесків, а також подання звітності позивачем до органів Пенсійного фонду України за період його підприємницької діяльності. За періоди з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 31.12.2010 у позивача відсутні докази про сплату страхових внесків, але чинним законодавством й не встановлений обов`язок зберігати квитанції про сплату страхових внесків до дати призначення пенсії. Інформація ж про сплату внесків за періоди з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 міститься у формі ОК-7. Таким чином, неналежне ведення посадовими особами органів ПФУ персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування не може бути підставою для порушення права позивача на зарахування до стажу всіх періодів трудової діяльності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позов не визнало та у відзиві на позовну заяву просило у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивувало посиланням на те, що законодавець встановив дві умови для пільгового обчислення періоду строкової військової служби: - проходження строкової військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі; - прийняття після служби на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі протягом трьох місяців. З матеріалів справи встановлено, що позивач дійсно проходив військову службу в Збройних силах з 05.08.1981 по 15.06.1992, в тому числі в місцевості з тяжкими кліматичними умовами (Мурманська область) з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992. 03.08.1992 позивач був прийнятий на роботу у «мовою оригіналу - «МЭ в Э УССР ПЭО «Харьковенерго Кременчугская ТЭЦ». Тобто, позивач, після проходження військової служби повернувся на територію, де проживав раніше до проходження такої служби. Зазначений факт позивачем жодним чином не спростовано. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставини працевлаштування його на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, протягом трьох місяців після звільнення з військової служби, після 15.06.1992. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийшло до вірного висновку про відсутність правових підстав для зарахування в пільговому обчисленні періоду проходження військової служби позивача з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі (один місяць служби за півтора місяці). Поряд з цим, позовними вимогами позивача є зарахування до страхового стажу періодів з 01.10.1996 р. по 30.06.1998 р.; з 01.10.1998 р. по 31.12.1998 р.; з 01.01.1999 р. по 31.03.1999 р.; з 01.07.1999 р. по 31.12.2003 р.; з 01.01.2005 р. по 31.03.2005 р.; з 01.01.2007 р. по 31.12.2008 р.; з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.; з 01.01.2022 р. по 31.03.2022 р. та з 01.08.2022 р. по 31.08.2022 р. за час здійснення підприємницької діяльності та здійснити перерахунок пенсії з 29.11.2022 року. В матеріалах справи наявна довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 01.10.1996 по 31.12.2003, яка видана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від №1600-05-05-8/2275 від 11.01.2023, а також лист ГУ ДПС у Полтавській області 26026/6/16-3124-09-08 від 15.12.2022. Згідно документів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 26.12.2022 подав заяву на призначення пенсії за віком до відділу обслуговування громадян №7 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Заява відпрацьовувалась за принципом єдиної черги Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області, перевірку здійснювало Головне управління Пенсійного фону України у Вінницькій області. На підставі документів, наданих гр. ОСОБА_1 , прийнято рішення про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.11.2022. Розмір пенсії гр. ОСОБА_1 визначено з врахуванням стажу 29 років 1 місяць 9 днів та заробітної плати за період з 01.01.2004 по 31.08.2022, коефіцієнт, якої становить 0,45798. До страхового стажу зараховано періоди підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998 та з 01.04.1999 по 30.06.1999, відповідно сплати страхових внесків. Сплату страхових внесків підтверджено довідкою №1600-0505-8/2275 від 11.01.2023 та листом № 1600-0505-8/28082 від 14.04.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Лист № 1600-0505-8/24991 від 05.04.2023 визнано недійсним. Враховуючи те, що за періоди роботи з 01.10.1996 р. по 30.06.1998 р.; з 01.10.1998 р. по 31.12.1998 р.; з 01.01.1999 р. по 31.03.1999 р.; з 01.07.1999 р. по 31.12.2003 р.; з 01.01.2005 р. по 31.03.2005 р.; з 01.01.2007 р. по 31.12.2008 р.; з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.; з 01.01.2022 р. по 31.03.2022 р. та з 01.08.2022 р. по 31.08.2022 р. відсутні відомості про сплату страхових внесків, тому вищевказані періоди за час здійснення підприємницької діяльності не підлягали зарахуванню до страхового стажу позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позов не визнало та у відзиві на позовну заяву просило у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивувало посиланням на те, що ГУПФУ в Полтавській області не є належним відповідачем у цій справі, так як заяву позивача про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУПФУ в Донецькій області, а тому управління об`єктивно позбавлене можливості надати обґрунтований відзив на позовну заяву, оскільки йому невідомі підстави та умови прийняття вказаного вище рішення ГУПФУ в Донецькій області.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

26.12.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява відпрацьовувалася за принципом єдиної черги ГУПФУ в Донецькій області, перевірку здійснювало ГУПФУ у Вінницькій області.

Рішенням ГУПФУ в Донецькій області від 30.12.2022 №13 позивачу призначено пенсію за віком з 29.11.2022.

При цьому, згідно з листом ГУПФУ в Полтавській області від 17.04.2023 №1600-0306-8/28233 на підставі документів, наданих гр. ОСОБА_1 , прийнято рішення про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.11.2022. Розмір пенсії гр. ОСОБА_1 визначено з врахуванням стажу 29 років 1 місяць 9 днів та заробітної плати за період з 01.01.2004 по 31.08.2022, коефіцієнт якої становить 0,45798. Розмір пенсії гр. ОСОБА_1 на 01.04.2023 становить 2093,00 грн, з яких: розмір пенсії за віком - 1444,67 грн, надбавка індексації з 01.03.2023 - 100 грн, доплата до мінімальної пенсійної виплати (2093) - 548,33 грн.

За інформацією, що міститься у формі РС-право / стаж для розрахунку, до стажу для розрахунку пенсії період проходження позивачем військової служби з 29.07.1988 по 08.07.19991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в місцевостях з тяжкими кліматичними умовами (Мурманська область) врахований не в кратному розмірі (один місяць служби за півтори місяці). Також, до стажу для розрахунку пенсії зараховані періоди трудової діяльності позивача, як фізичної особи-підприємця, лише починаючи з 01.01.2004.

Позивач вважаючи протиправними дії ГУПФУ в Донецькій області щодо часткового зарахування до стажу для призначення пенсії всіх періодів його військової служби та трудової діяльності, а саме, не зарахування з 29.11.2022 до стажу ОСОБА_1 періодів військової служби: з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі (один місяць служби за півтора місяці), з 01.10.1996 по 30.06.1998, з 01.10.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.07.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 за час здійснення підприємницької діяльності, а також щодо виплати, на його думку, пенсії в розмірі нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством на відповідний рік, звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є:

реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення, загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу;

ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, осіб, які мають право на пільги, а також отримувачів житлових субсидій;

внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань;

здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

профілактика нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань;

проведення перевірки обґрунтованості видачі, продовження листків непрацездатності та документів, що є підставою для їх формування, на базі інформації, що міститься в електронних системах та реєстрах;

здійснення контролю за використанням страхувальниками та застрахованими особами страхових коштів;

виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.

Умови призначення пенсії за віком визначені у статті 26 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, за приписами вказаної статті особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічні норми стосовно зарахування до стажу часу проходження військової служби кореспондуються в абзаці 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Період проходження військової служби, що зараховується до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб", прийнятою відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з цим Порядком до вислуги років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії, яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, і її обчислення (у тому числі на пільгових умовах) має здійснюватися у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо постановою не передбачено більш пільгових умов (абзац 9 пункту 1 Постанови №393).

Частиною 1 статті 52 Закону СРСР від 14 липня 1956 року "Про державні пенсії" визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб, а також пенсійне забезпечення їх сімей, здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.

Питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, Указами Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року "Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі", від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28.

Пунктом 6 Постанови №590 передбачалося, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих осіб здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1982 року №986 з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до статті 52 Закону СРСР "Про державні пенсії" затверджено "Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей", відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби, можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій, пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР "Про державні пенсії".

Пунктом 55 цього ж Положення встановлено, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що як законодавство колишнього СРСР до 1 січня 1991 року, так і законодавство України, чинне на час виникнення спірних відносин, передбачали і передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.

Проте, відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 25 березня 1968 року №181 "Про зарахування солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим в запас, часу дійсної строкової військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в стаж роботи, що надає право на отримання пільг, встановлених за роботу в цих районах і місцевостях" встановлено, що солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим, починаючи з 1968 року, з військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, час їхньої дійсної строкової військової служби (служби у військово-будівельних загонах) в цих районах і місцевостях зараховується в стаж роботи, що надає право на отримання пільг, передбачених Указами Президії Верховної Ради РССР від 10 лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року, якщо вони не пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби були прийняті на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, законодавець в цьому випадку встановив дві умови для пільгового обчислення періоду строкової військової служби:

- проходження строкової військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі;

- прийняття після служби на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі протягом трьох місяців.

Як слідує з матеріалів справи, позивач дійсно проходив військову службу в Збройних силах з 05.08.1981 по 15.06.1992, в тому числі в місцевості з тяжкими кліматичними умовами (Мурманська область) з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992.

Разом з тим, після закінчення часу проходження вказаної військової служби 03.08.1992 позивач був прийнятий на роботу у «мовою оригіналу - «МЭ в Э УССР ПЭО «Харьковенерго Кременчугская ТЭЦ».

Тобто, позивач, після проходження військової служби повернувся на територію, де проживав раніше до проходження такої служби.

При цьому, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження його працевлаштування на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, протягом трьох місяців після звільнення з військової служби, після 15.06.1992.

Також суд зауважує, що матеріали цієї справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що періоди проходження військової служби позивача з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 відносяться саме до періодів проходження позивачем надстрокової, а не строкової військової служби чи служби у військово-будівельних загонах.

У довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.12.2022 №7/2324 не зазначені відомості про конкретний вид військової служби, яку позивач проходив з 05.08.1981 по 15.06.1992, а тому остання не може вважатися належним доказом проходження позивачем у вказані вище періоди саме надстрокової військової служби.

На переконання суду, належним доказом, що міг підтвердити або спростувати проходження позивачем саме надстрокової військової служби у періоди з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992, являється військовий квиток позивача, однак такий квиток до матеріалів справи останнім не доданий.

При цьому, у формі РС-право / стаж для розрахунку, включені до стажу для розрахунку пенсії періоди проходження позивачем військової служби з 05.08.1981 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 15.06.1992, що зазначені як "військова служба строкова".

Відтак, судом відхиляються, як безпідставні, посилання позивача на необхідність застосування у спірному випадку саме положень статті 52 Закону СРСР від 14 липня 1956 року «Про державні пенсії», оскільки вони застосовуються при призначенні пенсії саме військовослужбовцям надстрокової служби, а матеріали справи таких доказів відносно позивача не містять.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області дійшло вірного висновку про відсутність правових підстав для зарахування в пільговому обчисленні періоду проходження військової служби позивача з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі (один місяць служби за півтора місяці).

Поряд з цим, суд зауважує, що згідно з розділом ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV підпункту 3 підпункту 3-1 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

У спірному випадку позовні вимоги позивача стосуються також зарахування до страхового стажу періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.10.1996 р. по 30.06.1998 р.; з 01.10.1998 р. по 31.12.1998 р.; з 01.01.1999 р. по 31.03.1999 р.; з 01.07.1999 р. по 31.12.2003 р.; з 01.01.2005 р. по 31.03.2005 р.; з 01.01.2007 р. по 31.12.2008 р.; з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.; з 01.01.2022 р. по 31.03.2022 р. та з 01.08.2022 р. по 31.08.2022 р.

Як слідує з матеріалів справи, згідно з довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 01.10.1996 по 31.12.2003, яка видана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області №1600-05-05-8/2275 від 11.01.2023, з 01.10.1996 по 30.06.1998 відомості щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків відсутні. З 01.07.1998 по 30.09.1998 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Страхові внески сплачені в повному обсязі згідно задекларованого чистого доходу. З 01.10.1998 по 31.03.1999 відомості щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків відсутні. З 01.04.1999 по 30.06.1999 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Страхові внески сплачені в повному обсязі згідно задекларованого чистого доходу. З 01.07.1999 по 31.12.2003 відомості щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків відсутні.

Також відповідно до довідки ГУ ДПС у Полтавській області від 15.12.2022 №26026/6/16-31-24-09-08 з 07.10.1996 по 31.12.2004 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Відповідно до поданих декларацій про доходи ФОП ОСОБА_1 за відповідні періоди задекларовано суму чистого доходу: - 1996 рік 0 грн; - 1997 рік 0 грн; - 1998 рік 222,33 грн; - 1999 рік 340,23 грн; - 2000 рік 565,00 грн. З 01.01.2001 по 31.12.2001 застосовувалася спрощена система оподаткування зі сплатою єдиного податку щомісячно за ставкою 120 грн. З 01.01.2002 по 31.12.2002 застосовувалася спрощена система оподаткування зі сплатою єдиного податку щомісячно за ставкою 100 грн. З 01.01.2003 по 31.12.2004 застосовувалася спрощена система оподаткування зі сплатою єдиного податку щомісячно за ставкою 120 грн.

Матеріали цієї справи не містять будь-яких інших документів про сплату позивачем страхових внесків до 01.01.2004.

За змістом листа ГУПФУ в Полтавській області від 17.04.2023 №1600-0306-8/28233 на підставі документів, наданих гр. ОСОБА_1 , прийнято рішення про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.11.2022. Розмір пенсії гр. ОСОБА_1 визначено з врахуванням стажу 29 років 1 місяць 9 днів та заробітної плати за період з 01.01.2004 по 31.08.2022, коефіцієнт якої становить 0,45798. До страхового стажу зараховано періоди підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998 та з 01.04.1999 по 30.06.1999 відповідно сплати страхових внесків. Сплату страхових внесків підтверджено довідкою №1600-0505-8/2275 від 11.01.2023 та листом №1600-0505-8/28082 від 14.04.2023 ГУПФУ в Полтавській області. Лист №1600-0505-8/24991 від 05.04.2023 визнано недійсним.

Разом з тим, згідно наявного у матеріалах справи розрахунку стажу для призначення пенсії (форма РС-право) вбачається, що ГУПФУ в Донецькій області при призначенні пенсії за віком позивачу не було враховано до його страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998 та з 01.04.1999 по 30.06.1999, при тому, що сплата позивачем страхових внесків за вказані періоди підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №1600-05-05-8/2275 від 11.01.2023.

Також суд зауважує, що наявна у матеріалах справи форма ОК-5 "Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування" не містить відомостей про сплату позивачем, як фізичною особою-підприємцем, страхових внесків за періоди з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008 та з 01.01.2010 р. по 31.12.2010.

Натомість, наявна у матеріалах справи форма ОК-7 "Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування" містить відомості про сплату позивачем, як фізичною особою-підприємцем, страхових внесків, зокрема, за періоди з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

За викладених обставин, оскільки діючий на сьогодні механізм нарахування пенсій передбачає, що розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отримуваного заробітку, з якого сплачувалися страхові внески, суд доходить висновку, що періоди роботи позивача в якості фізичної особи-підприємця з 01.10.1996 по 30.06.1998, з 01.10.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.07.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008 та з 01.01.2010 по 31.12.2010, за які відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків, обґрунтовано не зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Водночас, враховуючи наявність у матеріалах справи відомостей про сплату позивачем, як фізичною особою-підприємцем, страхових внесків за періоди з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022, суд доходить висновку про протиправність дій ГУПФУ в Донецькій області щодо не включення вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Стосовно ж наявного у матеріалах справи розрахунку стажу за формою РС-право, в якому загальний стаж позивача визначено у кількості 30 років 8 місяців 28 днів, з урахуванням в тому числі й періодів з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022, суд вважає за доцільне зазначити, що останній не може вважатися належним доказом того, що розмір пенсії за віком позивача визначався саме з врахуванням вказаних вище періодів, оскільки за даними листа ГУПФУ в Полтавській області від 17.04.2023 №1600-0306-8/28233 розмір пенсії за віком гр. ОСОБА_1 з 29.11.2022 було визначено пенсійним органом з врахуванням стажу 29 років 1 місяць 9 днів, а не 30 років 8 місяців 28 днів.

За викладених обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 саме в частині визнання протиправними дій ГУПФУ в Донецькій області щодо не зарахування до стажу позивача при призначенні пенсії за віком з 29.11.2022 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022, а також зобов`язання ГУПФУ в Донецькій області зарахувати до стажу позивача для призначення пенсії за віком з 29.11.2022 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

Щодо тверджень позивача про те, що розмір мінімальної пенсії в Україні має бути не нижчим від прожиткового мінімуму, а тому пенсійний орган при призначенні пенсії за віком мав виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі не менше від прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавства (станом на 29.11.2022 - 2508,00 грн, а з грудня 2022 року - 2589,00 грн), то суд вважає за доцільне зазначити таке.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні;

працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Водночас, за приписами статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні;

працездатних осіб - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Відповідно до визначення, що міститься у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Як слідує зі змісту листа ГУПФУ в Полтавській області від 17.04.2023 №1600-0306-8/28233 розмір пенсії гр. ОСОБА_1 на 01.04.2023 становить 2093,00 грн, з яких: розмір пенсії за віком - 1444,67 грн, надбавка індексації з 01.03.2023 - 100 грн, доплата до мінімальної пенсійної виплати (2093) - 548,33 грн.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що розмір пенсії за віком позивача станом на 01.04.2023 у сумі 2093 грн визначений з урахуванням вимог чинного законодавства та відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (2093 грн).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Разом з тим, обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності жодним чином не нівелює обов`язку позивача довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені в ході розгляду справи фактичні обставини, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій ГУПФУ в Донецькій області щодо не зарахування до стажу позивача при призначенні пенсії за віком з 29.11.2022 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022, а також зобов`язання ГУПФУ в Донецькій області зарахувати до стажу позивача для призначення пенсії за віком з 29.11.2022 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

В задоволенні ж решти позовних вимог суд підстав не вбачає.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ідентифікаційний код 13486010) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком з 29.11.2022 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком з 29.11.2022 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Cуддя А.Б. Головко