Справа № 240/13460/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/13460/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому він просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яке полягає у відмові в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду трудової діяльності з 28.10.1985 по 01.10.1988 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 28.10.1985 по 01.10.1988 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з червня місяця 2022 року по сьогоднішній день з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області судовий збір у розмірі 1073,60 гривні та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 7200 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, орган Пенсійного фонду України повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу через незарахування періоду роботи позивача з 28.10.1985 по 01.10.1988 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що вказаний період роботи підтверджується належними та допустимими доказами. Вважаючи, що має право на зарахування вказаного страхового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській, у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у розмірі 29 років.

Ухвалою суду від 12.07.2023 залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у відзиві на позовну заяву також просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що страховий стаж позивача становить 25 років 06 місяців 22 дні. Деякі періоди роботи не зараховані та потребують уточнення, оскільки записи у трудовій книжці зроблені з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок. Період з 28.10.1985 по 01.10.1988 не зараховано, оскільки не зазначена посада та відсутній підпис відповідальної особи при звільненні.

Також відповідачі у справі просять залишити позовну заяву без розгляду, оскільки, на їх думку, позивачем пропущено строк звернення до суду. Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зазначає, що позивач 08.08.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного форду України у Житомирській області з заявою про призначення пенсії, яка розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яким винесено рішення від 16.08.2022 №80 про відмову у її задоволенні.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки встановлення обставин порушення або дотримання законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, є предметом доказування у даній справі, позов з вимогами, пов`язаними з призначенням пенсії, має бути прийнятий без обмеження процесуальним строком.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області (за місцем проживання) із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області та 16.08.2022 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії.

В зазначеному рішенні вказано, що стаж позивача становить 25 років 6 місяців 22 дня, який є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 28.10.1985 по 01.10.1988 роки відповідно до записів у трудовій книжці, оскільки не зазначена посада та відсутній підпис відповідальної особи при звільненні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України № 1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон України № 1788-XII).

Відповідно до статті 26 Закону України № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України та статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок № 637), також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 п. 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Правовий аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Судом встановлено, що на момент внесення у трудову книжку позивача запису, який не визнається пенсійним органом, була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 2.2. цієї Інструкції було встановлено, що заповнення трудової книжки здійснюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Отже, обов`язок з ведення трудових книжок чинним та той час законодавством був покладений на адміністрацію підприємства, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 28.10.1985 по 01.10.1988 роки відповідно до записів у трудовій книжці, оскільки стосовно цього запису не зазначена посада та відсутній підпис відповідальної за запис особи.

Суд вважає, що ці обставини не є такими, що впливають на право позивача на зарахування цього страхового стажу, оскільки матеріали справи свідчать, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 05.04.1984 позивач у період з 28.10.1985 по 01.10.1988 роки працював в Обласному управлінні лісового господарства та лісозаготівель, про що міститься відповідний запис, номер і дата наказу, на підставі якого здійснено запис про звільнення з роботи. Також вказаний запис засвідчений відтиском печатки підприємства.

Достовірність наведеного запису сумніву не викликає. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутність посади та підпису відповідальної особи при звільненні при одночасній наявності печатки, номерів і дат наказів, на підставі яких здійснено запис про прийняття та звільнення з роботи, та з урахуванням дотримання послідовності вказаних записів, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірного періоду роботи.

Досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології періодів роботи позивача та відсутність будь-якої неузгодженості, яка би свідчила на користь протилежного висновку.

Підсумовуючи наведене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено право позивача на зарахування до страхового стажу періоду його роботи з 28.10.1985 по 01.10.1988 роки в Обласному управлінні лісового господарства та лісозаготівель.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Суд дійшов висновку, що не зараховуючи позивачеві до страхового стажу період роботи з 28.10.10985 по 01.10.1988, відомості про який зазначені у трудовій книжці позивача, відповідач діяв протиправно.

У той же час, визначення та зарахування позивачеві до страхового стажу усього спірного періоду належить до дискреційних повноважень відповідача. Здійснення загального обрахунку страхового стажу та прийняття рішення про наявність його мінімально необхідного розміру має бути здійснено відповідачем з врахуванням викладеного висновку. Суд не може перебирати на себе повноваження відповідача та зробити висновок, що наявного у позивача страхового стажу відповідно до ст. 26 Закону № 1058 достатньо для призначення пенсії за віком.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком задоволенню не підлягають, оскільки є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду, який ще не здійснював обрахунок страхового стажу позивача, вказаного у поданих ним документах, з урахуванням висновків суду.

З метою ефективного захисту прав позивача та з урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по за віком, з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Позовна вимога зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з червня місяця 2022 року по сьогоднішній день з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є передчасною, оскільки позивачу пенсія за віком ще не призначена.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивач також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь 7200,00 грн. судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За визначенням ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано суду жодних доказів, суд дійшов висновку, що заявлена сума не підлягає стягненню з відповідачів.

На підставі положень статті 139 КАС України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7-а, м. Кропивницький, 25009, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності з 28.10.1985 по 01.10.1988 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2022 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 28.10.1985 по 01.10.1988 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Стягнути пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко