Справа № 160/11446/22
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/11446/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 р. в адміністративній справі №160/11446/22 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 р. в адміністративній справі №160/11446/22, позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки від 25.11.2021 року №317276 про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 34ґ000грн.00коп.

Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки від 25.11.2021 року №317277 про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 34ґ000грн.00коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд.27; ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1'984грн.80коп. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири грн. 80коп.) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6'000грн.00коп. (шість тисяч грн. 00коп.)

Відповідач, не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що 29.09.2021 на підставі направлення на перевірку №004311 від 28.09.2021 посадовими особами Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом на 270 км а/д Н-03 «Житомир Чернівці».

У ході проведення рейдової перевірки було зупинено транспортні засоби:

- об 03 год. 00 хв. - сідловий тягач-Е марки DAF, моделі 95XF430, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки WELTON, номерний знак НОМЕР_2 ;

- о 03 год. 10 хв. - вантажного сідлового тягача марки DAF, моделі TE47XS, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом марки Janwil, номерний знак НОМЕР_4 .

За результатами габаритно-вагового контролю складено Акти про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.09.2021 року №321237 (далі акт №321237) та №321236 (далі акт №321236), якими встановлено перевищення нормативних вагових параметрів транспортним засобом, встановлених п.22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення повної маси автомобіля понад 20% від встановлених законодавством нормативних вагових параметрів.

Відповідно до акту №321237 водій, який знаходився за кермом автомобіля державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 надав для перевірки наступні документи: посвідчення водія серії НОМЕР_5 від 12.04.1995; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 ; товарно-транспортну накладну №000007693 від 28.09.2021.

Відповідно до акту №321236 водій, який знаходився за кермом автомобіля державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_3 надав для перевірки наступні документи: посвідчення водія серії НОМЕР_7 від 12.03.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 ; товарно-транспортну накладну №000007694 від 28.09.2021

Під час перевірки встановлено, що власником вказаних транспортних засобів є ОСОБА_1 .

08.11.2021 Управлінням складено повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі актів №321236 та №321237 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, що призначена на 25.11.2021.

Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», Постанови Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006р. «Про Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» начальником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки В`ячеславом Бичковим було проведено розгляд справи щодо порушення Позивачем законодавства про автомобільний транспорт та винесено оскаржувані постанови від 25.11.2021 року №317276 та №317277, згідно з якими Позивача притягнули до відповідальності відповідно до абзацу « 16» ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: у розмірі 34 000 грн. за кожне з порушень, які зафіксовано актами №321236 та №321237.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням Укртрансбезпекою оскаржуваних постанов про накладення адміністративно-господарського штрафу за порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо особи, яка, як встановлено судами попередніх інстанцій, не є автомобільним перевізником вантажу в розумінні цього Закону та відповідно не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з частинами сімнадцятої-двадцятої статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі також - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Частиною першою статті 47 Закону № 2344-III визначено, що до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

При цьому, у статті 1 Закону № 2344-III наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (статті 33 Закону № 2344-III).

Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно із підпунктом 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III передбачена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22, від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21.

Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21).

Із обсягу встановлених обставин цієї справи слідує, що посадовими особами Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку, зокрема, транспортних засобів, що належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_3 .

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що згідно з довіреностями НОЕ 949845 та НОЕ 949846 від 08.01.2020 року, які посвідчені нотаріально та зареєстровані в реєстрі за №33, 35 відповідно, позивач, як власник транспортних засобів, а саме, Спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е марки DAF, моделі ТЕ47XS, державний номерний знак НОМЕР_3 та Спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е марки DAF, моделі 95XF430, державний номерний знак НОМЕР_1 , уповноважив кожного окремо: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), користуватися (керувати) та розпоряджатися (продати, обміняти, передавати в оренду, позичку, тощо) вказаними транспортними засобами. Дані довіреності чинні до 08.01.2023 року.

Також встановлено, що в день здійснення перевірки (29.09.2021), перевезення здійснювалося особою, якій автомобілі було передано за правом передоручення ТОВ «Спецконтроль Механізація» (товарно-транспортні накладні від 28.09.2021 №000007693 та №000007694) із залученням працівників ФОП ОСОБА_4 :

- водія, який знаходився за кермом автомобіля державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 виданий Павлоградським МВУМВС України в Дніпропетровській обл. 19 березня 1997 року);

- водія, який знаходився за кермом автомобіля державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_10 виданий ІВМ Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській обл. 23 лютого 1998 року).

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_11 водія ОСОБА_2 встановлено, що він в період з 06.09.2019 року був працевлаштований у фізичної особи- ОСОБА_4 .

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_12 ОСОБА_3 встановлено, що він в період з 01.09.2021 року був працевлаштований у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

У цій справі сторонами не заперечується, що транспортні засоби, які у спірному випадку підлягали перевірці, були зареєстровані на позивача, однак, як вище вказувалося, відповідно за довіреностями НОЕ 949845 та НОЕ 949846 від 08.01.2020 року, які посвідчені нотаріально та зареєстровані в реєстрі за №33, 35 передані в користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Термін дії з 08.01.2020 року до 08.01.2023 року.

Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Отже, у спірних правовідносинах, що склалися у цій справі, довіреності є чинними, недійсними не визнавались, а тому саме ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , є автомобільними перевізниками у розумінні Закону № 2344-ІІІ, а не позивач.

Необхідно зауважити на тому, що позивач не був зазначений перевізником у накладних на товар, які було надано уповноваженим особам Укртрансбезпеки водіями ТЗ під час перевірки. Та обставина, що власником ТЗ є позивач має значення для з`ясування питання законності користування транспортним засобом для перевезення вантажу, але не особи, яка має відповідати за порушення вимог статті 48 № 2344-III. Щодо останнього, то ним, як вже хазначено, є автомобільний перевізник, безперешкодно визначити якого, за обставин цієї справи, контролюючий орган мав змогу на підставі означеної накладної на товар.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-7 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Постольник Оксаною Сергіївною, яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4514, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області 04.10.2019, укладено 22.06.2022 Договір про надання правової (правничої) допомоги №1/06-2022.

Відповідно до п.2 Протоколу узгодження вартості та обсягу правової (правничої) допомоги (Додаток №3 до Договору) передбачено наступні послуги адвоката: складання, направлення та супроводження позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.11.2021 року №317276 та №317277, що включає усні консультації, аналіз законодавства та судової практики, підготовку та подання позовної заяви до суду, підготовку додатків до позовної заяви, підготовку та подання відповіді на відзив, пояснень, заяв, клопотань, отримання судового рішення, виконавчого листа.

Також п.2 Протоколу встановлено фіксовану суму, а саме: 6'000грн. 00коп., за вищезазначені послуги.

Пунктом 5.2 Договору про надання правової (правничої) допомоги №1/06-2022 від 22.06.2022 передбачено, що розрахунки здійснюються у готівковому порядку на підставі акту приймання-передачі наданих послуг протягом 3 (трьох) банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 3 Протоколу визначено, що сплата узгодженої сторонами суми гонорару, що вказана у п.2 даного Протоколу, здійснюється на підставі Акту приймання-передачі наданих послуг у готівковому чи безготівковому порядку (в т.ч. шляхом поповнення карткового рахунку) у порядку визначеному Договором.

14.07.2022 між позивачем та адвокатом Постольник Оксаною Сергіївною затверджено акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги №1/06-2022 від 22.06.2022, відповідно до якого адвокатом надано наступні послуги позивачу: правова (правнича) допомога згідно з Договором, складання позовної заяви до суду з позовними вимогами до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.11.2021 року №317276 та №317277.

Даним актом підтверджено, що послуги з надання правничої допомоги надані адвокатом позивачу в повному обсязі та вартість послуг (гонорар) на суму 6ґ000грн. 00коп. сплачено, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 14.07.2022 року.

Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З огляду на висновки Верховного Суду, враховуючи відсутність обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що судові витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 6000грн. 00коп. підлягають стягненню з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються зібраними у справі доказами, та не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 р. у справі №160/11446/22, - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 р., у справі №160/11446/22, - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко