Справа № 420/30000/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить:

- скасувати рішення Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №06 від 13.06.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року, з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, період з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року, та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року, також до страхового стажу зарахувати період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у червні 2023 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсіонного фонду України у Волинській області, яке рішенням № 06 від 13.06.2023 року відмовило позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Так, позивачка стверджує, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття; з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, оскільки на печатці при звільненні неможливо ідентифікувати назву підприємства; з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, у зв`язку із відсутністю печатки, посади та підпису відповідальної особи на записі про звільнення; з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року зараховано по даним персоніфікованого обліку (01.02.2001 року по 05.12.2001 року) у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, а саме оригіналів трудових договорів.

У своїх доводах позивачка посилається на те, що вказаний стаж роботи підтверджується записами у трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідальність за недотримання порядку ведення трудової книжки не може перекладатись на працівника.

Також спірним рішенням не враховано період навчання з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року, оскільки прізвище заявниці в дипломі не відповідає її паспортним даним, однак позивачка пояснила, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 12.04.1980 року серія НОМЕР_1 - дошлюбне прізвище ОСОБА_3 було змінено на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 12.02.1989 року відсутній штамп про видачу паспорта дитині, позивачка зазначила, що її син помер у віці 1 рік, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане відділом РАГС виконкому м.Горлівка, Донецької області від 02.04.1990 р.

На підставі викладеного, позивачка вважає, що незарахування вищевказаних періодів до страхового стажу з підстав, зазначених у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії № 06 від 13.06.2023 року, є необґрунтованим, а отже оскаржуване рішення вважає протиправним.

Позивачка також вважає, що відповідач вказаним рішенням позбавив її можливості отримувати пенсію за віком, чим порушив її право на соціальний захист.

Ухвалою від 06.11.2023 року позов залишено без руху для усунення недоліків позову.

17.11.2023 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 22.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, а також Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду не надходив.

Електронний примірник ухвали про відкриття провадження у справі та копія позову з додатками доставлені до електронних кабінетів відповідачів, що підтверджується довідками з Електронного суду (а.с. 45-46).

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом Закон №1058).

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.06.2023 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність у заявника необхідного страхового стажу (а.с. 12).

Зі змісту цього рішення встановлено, що необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 29 років. Згідно наданих до заяви документів (Довідка про присвоєння ІН, Трудова книжка, Диплом про навчання, дані персоніфікованого обліку) страховий стаж особи становить 15 років 3 місяці 07 днів.

До страхового стажу не зараховано період роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.02.1982 року, а саме:

з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття;

з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, оскільки на печатці при звільненні неможливо ідентифікувати назву підприємства;

з 18.02.1994 року по 22.11.1998 року, у зв`язку із відсутністю печатки, посади та підпису відповідальної особи на записі про звільнення;

з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року зараховано по даним персоніфікованого обліку (01.02.2001 року по 05.12.2001 року) у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, а саме оригіналів трудових договорів.

Також не враховано період навчання з 01.09.1978 року - по 23.07.1981 року, оскільки прізвище заявниці в дипломі не відповідає її паспортним даним.

До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 12.02.1989 року відсутній штамп про видачу паспорта дитині, а в заяві заявниця не підтвердила факт догляду.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії №06 від 13.06.2023 року, позивачка звернулась до суду з даним позовом

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі також Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла віку 60 років, отже за наявності страхового стажу не менше 29 років може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року, позивачці відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить 15 років 3 місяці 07 днів, замість передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, - не менше 29 років.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.02.1982 року, а саме:

з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття;

з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, оскільки на печатці при звільненні неможливо ідентифікувати назву підприємства;

з 18.02.1994 року по 22.11.1998 року, у зв`язку із відсутністю печатки, посади та підпису відповідальної особи на записі про звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку серії НОМЕР_3 , дата заповнення 05.02.1982 року (а.с. 15-22).

У трудовій книжці НОМЕР_3 , дата заповнення 05.02.1982 року, наявні такі записи (мовою оригіналу), що стосуються спірних періодів:

05.02.1982 року прийнята нянею «Шахта ім. Н.А. Изотова»;

11.02.1985 року звільнена за згодою сторін. Запис зроблений з печаткою установи;

17.12.1986 року прийнята експедитором склада «Никитовского производственного обьединения «Артемуголь»;

11.05.1987 року переведена счетоводом склада;

15.11.1990 року переведена експедитором склада;

22.08.1993 року звільнена з «Никитовского производственного обьединения «Артемуголь» переведенням на «Шахту ім. Н.А. Изотова». Запис зроблений з печаткою установи (погано видно реквізити печатки), зазначено посаду та ПІБ особи, якою внесений запис;

25.08.1993 року - прийнята на «Шахту ім. Н.А. Изотова» по переведенню з «Никитовского производственного обьединения «Артемуголь»;

27.11.1993 року переведена поверхневим бункерувальником на « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

17.02.1994 року звільнена з «Шахти ім. Н.А. Изотова» за власним бажанням. Запис зроблений з печаткою установи, зазначено посаду та ПІБ особи, якою внесений запис;

18.02.1994 року прийнята в МЧП «Русь»;

22.11.1999 року - звільнена з МЧП «Русь» за власним бажанням. Запис зроблений з печаткою установи.

12.01.2001 року прийнята продавцем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за трудовим договором з ПП ОСОБА_5 ;

12.03.2001 року звільнена з розірванням трудового договору з ПП ОСОБА_5 . Запис зроблений з печаткою роботодавця, зазначено ПІБ особи, якою внесений запис;

15.03.2001 року - прийнята продавцем за трудовим договором з ПП ОСОБА_6 ;

05.12.2001 року - звільнена з розірванням трудового договору. Запис зроблений з печаткою роботодавця, зазначено ПІБ особи, якою внесений запис.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивачки вказані періоди роботи, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.02.1982 року, оскільки ним виявлено недоліки у записах, а саме у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття (період 05.02.1982 по 11.02.1985 року), на печатці при звільненні неможливо ідентифікувати назву підприємства (період з 17.12.1986 по 22.08.1993), у зв`язку із відсутністю печатки, посади та підпису відповідальної особи на записі про звільнення (період з 18.02.1994 по 22.11.1998), у зв`язку з відсутністю оригіналів трудових договорів (періоди з 12.01.2001 по 12.03.2001 та з 15.03.2001 по 05.12.2001).

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (далі за текстом Інструкція №58).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

До прийняття наведеної вище Інструкції, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Суд враховує, що спірні записи №№ 1-17 у трудовій книжці серії НОМЕР_3 в цілому містять відомості, передбачені пунктами 2.2, 2.4. Інструкції №58, не містять підчисток, виправлень, формально відповідають вимогам, які висуваються законодавством до ведення трудових книжок, а також дозволяють встановити періоди роботи позивачки на відповідних підприємствах (установах, організаціях).

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 Про трудові книжки працівників, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У зв`язку з викладеним, суд не може погодитись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , у зв`язку з недоліками при її заповненні роботодавцями, оскільки такі недоліки не можуть бути підставою для позбавлення позивакиа її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивачка жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її (трудової книжки) недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За таких обставин, суд визнає протиправним рішення відповідача в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.02.1982 року.

Що стосується незарахування періоду навчання з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року через відмінність прізвища заявниці у дипломі та паспорті суд зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як вбачається з рішення відповідача №06 від 13.06.2023 року, разом із заявою про призначення пенсії позивачкою було подано органу ПФУ Диплом про навчання.

У матеріалах справи наявний Диплом про навчання серії НОМЕР_4 , виданий ОСОБА_1 23.07.1981 року, про те, що остання у період з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року навчалась та закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища №5 м. Сіверська Донецької області за професією «оператор птахофабрик і птахоферм» та здобула загальну середню освіту.

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 12.04.1980 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_4 » (а.с. 9).

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_6 , прізвище, ім`я та по батькові позивачки - ОСОБА_1 , що відповідає запису у Дипломі про навчання серії НОМЕР_4 , виданому на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, жодних відмінностей у написанні прізвища позивачки у паспорті та дипломі суд не вбачає.

На підставі викладеного, суд констатує наявність у позивачки права на зарахування до страхового стажу, що дає право на пенсію, періоду навчання з 01.09.1978р. по 23.07.1981р.

За таких обставин, суд вважає протиправним незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1978 по 23.07.1981, підтвердженого Дипломом про навчання серії НОМЕР_4 .

Згідно спірного рішення відповідача №06 від 13.06.2023 року, позивачці також не зараховано до страхового стажу період догляду за дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у Свідоцтві про народження № НОМЕР_7 від 12.02.1989 року відсутній штамп про видачу паспорта дитині, а в заяві заявниця не підтвердила факт догляду.

Відповідно до п. «ж» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, час догляду за дитиною зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.

Згідно наявного у матеріалах справи Свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого 12.02.1989 року відділом РАЦС у м. Горлівка Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_6 у гр. ОСОБА_1 народився син ОСОБА_10 (а.с. 14).

Також у матеріалах справи наявне Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 , згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 помер у віці 1 рік 2 місяці (а.с. 23).

За таких обставин, суд вважає протиправним незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за дитиною - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30.01.1989р. по 31.03.1990р.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ст. 83 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Як встановлено судом при вирішенні справи, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 прийнято за результатом розгляду заяви від 06.06.2023 року, а пенсійного віку остання досягла 14.09.2022 року.

Отже, за наведеного законодавчого регулювання, позивач набув право на призначення пенсії з 06.06.2023 року, тобто з дня звернення за пенсією, оскільки звернення за пенсією надійшло пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, визначено перелік документів, які необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

В оскарженому рішенні №06 від 13.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії не вказано про невідповідність заяви позивачки про призначення пенсії вимогам статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка визначає порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, та/або Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд бере до уваги, що загальний страховий стаж позивачки, з урахуванням стажу, який безпідставно не врахований органом ПФУ в оскаржуваному рішенні, вочевидь перевищує мінімально необхідний страховий стаж 29 років, та інші підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відсутні та у рішенні №06 від 13.06.2023 року не наведені, а тому суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту порушених прав позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, на території якого наразі проживає позивачка та який здійснює обчислення та виплату пенсії, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди:

- періоди роботи з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року, з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.02.1982 року;

- період навчання з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року, підтверджений Дипломом про навчання серії НОМЕР_4 ;

- період догляду за дитиною - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 30.01.1989 року по 31.03.1990 року,

та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати (судовий збір 1073,60 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яким ухвалене протиправне рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_10 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (адреса: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026, ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди:

- періоди роботи з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року, з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.02.1982 року;

- період навчання з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року, підтверджений Дипломом про навчання серії НОМЕР_4 ;

- період догляду за дитиною - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 30.01.1989 року по 31.03.1990 року,

та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів