Справа № 160/21652/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити певні дії,-
28.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати постанову військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлена довідкою ВЛК №2795 від 02.05.2023 року щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_1 провести військово-лікарську експертизу стану здоров`я ОСОБА_1 з метою визначення ступеня його придатності до військової служби;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорти від 10.05.2023 року, від 07.05.2023 року, від 21.08.2023 року щодо необхідності направлення на лікування і військово-лікарняну експертну комісію для встановлення придатності до військової служби ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорти від 10.05.2023 року, від 07.05.2023 року, від 21.08.2023 року та прийняти рішення про направлення солдата військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 на проходження військово-лікарняної експертної комісії для встановлення придатності, про що надати письмову відповідь у відповідності до ст. 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що постанова військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлена довідкою ВЛК №2795 від 02.05.2023 року, є протиправною та незаконною, так як винесена внаслідок неналежного медичного огляду, без застосування методу індивідуальної оцінки придатності до військової служби та за наявності незаперечених даних, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться. Окрім того, в/ч НОМЕР_2 не розглянула рапорти від 10.05.2023 року, від 07.05.2023 року, від 21.08.2023 року, чим допустила протиправну бездіяльність.
Ухвалою суду від 01.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
Ухвалою від 18.09.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Витребувано у Військово-лікарської Військової частини НОМЕР_1 , належним чином посвідчені копії усіх наявних документів щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , а також, правовстановлюючі документи Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 , якими встановлено повноваження, порядок роботи та склад військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 (наказ начальника Військово-медичного клінічного центру, Положення про військово-лікарську комісію тощо).
Витребувано у Військової частини НОМЕР_2 , належним чином посвідчені копії документів щодо стану здоров`я (медична книжка, медична характеристика тощо) ОСОБА_1 .
Військова частина НОМЕР_2 правом на подання відзиву не скористалась. 20.10.2023 року на адресу суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
05.01.2024 року представником ВЛК в/ч НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, в якому заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як за результатами проходження ВЛК ОСОБА_1 надано довідку «2795 від 02.05.2023 року, яка повною мірою відповідає вимогам законодавства та наказу Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Наказом в/ч НОМЕР_1 №158 від 07.10.2022 року створено позаштатну постійно діючу ВЛК при в/ч НОМЕР_1 .
Довідкою ВЛК в/ч НОМЕР_1 №2795 від 02.05.2023 року визначено, що ОСОБА_1 придатний до військової служби.
У матеріалах справи наявні рапорти позивача від 10.05.2023 року, від 07.05.2023 року, від 21.08.2023 року, які адресовані зокрема командиру в/ч НОМЕР_2 , щодо:
- на період оскарження бездіяльності командування та висновку ВЛК №2795 від 02.05.2023 року, не надавати наказів, оскільки позивача неспроможний їх виконувати за станом здоров`я;
- не висувати проти позивача безпідставних звинувачень у військових адміністративних або кримінальних правопорушеннях на підставі наданих документів та пояснень цього рапорту;
- ТЕРМІНОВО надати ОСОБА_1 повторне направлення на ВЛК для обстеження та/або встановлення придатності до служби або визначення ТЕРМІНОВОГО лікування;
- не рахувати вимушені дії ОСОБА_1 як кримінальне правопорушення за ст. 402, 407 КК України.
Вважаючи постанову військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлена довідкою ВЛК №2795 від 02.05.2023 року, протиправною та незаконною, а також вважаючи протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів від 10.05.2023 року, від 07.05.2023 року, від 21.08.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон № 2232).
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Відповідно до п. 1.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно п. 1.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до п. 2.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Тобто, лише вказані органи мають повноваження на визначення ступеня захворювання особи. У свою чергу, суд не може підміняти орган у виконані його дискреційних повноважень.
Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 18.04.2022 року по справі № 815/5707/16.
Так, відповідно, п.п. 2.3.3 п. 2.3 розділу І Положення №402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Згідно з п.п. 2.3.4 п. 2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Відповідно до п.п. 2.4.4 п. 2.4 розділу І Положення №402 на ВЛК регіону покладаються, зокрема: організація військово-лікарської експертизи, контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Разом з тим, у матеріалах справи наявні копії Скарг на постанову ВЛК №2795 від 02.05.2023 року до ВЛК Східного регіону ЗСУ, проте відсутні докази направлення вказаних скарг.
Так, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.02.2021 року у справі №820/5570/16, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються висновки за результатами медичного огляду, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності такого висновку виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку щодо стану здоров`я лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, зокрема на підставі Положення №402.
Отже, суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу позивача, оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями військово - лікарської комісії.
Підсумовуючи, суд констатує, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі розгляду суду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний до військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
У даному випадку, позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення ВЛК.
Також, позивачем оскаржується протиправна бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів від 10.05.2023 року, від 07.05.2023 року, від 21.08.2023 року.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІV унормовано, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
У розумінні пп.2.1.6 пп.2.1 п.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року №124 (далі за текстом - Інструкція з діловодства) рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з пп.3.11.6 пп.3.11 п.3 Інструкції з діловодства документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Суд враховує, що звернення позивача з відповідними рапортами породжує у відповідача обов`язок розглянути такі рапорти та прийняти, за наслідками такого розгляду, відповідні рішення.
Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні докази як направлення рапортів до військової частини, так і отримання їх останньою. Зокрема, відправлення Укрпоштою листом з описом вкладення з повідомленням про отримання, листом з оголошеною цінністю, або через військово-медичну установу.
Позивач цих тверджень не спростував.
З огляду на відсутність доказів направлення рапортів військовій частині та доказів їх отримання останньою, відсутні підстави зобов`язати відповідача розглянути рапорти позивача та як наслідок досліджувати питання щодо про зобов`язання військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 на проходження військово-лікарняної експертної комісії для встановлення придатності.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Також, у рішенні ЄСПЛ від 19.04.1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 09.12.2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Враховуючи встановлені, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, обставини справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат за подачу позову до суду у відповідності до вимог статті 139 КАС України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко