Справа № 757/60260/19-ц
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 757/60260/19-ц

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

01 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Лунь Т. С.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника Кабінету Міністрів України: Нечипоренко Інни Петрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Пенсійний фонд України про стягнення шкоди на відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Пенсійний фонд України про стягнення шкоди на відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідачі своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційну скаргу.

19 лютого 2024 року до суду від завідувача сектору судової роботи у Житомирській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ( м. Київ) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник Кабінету міністрів України щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала, просила суд відмовити в її задоволенні. Крім того, повторно просила суд відкласти розгляд справи.

Суд дослідивши клопотання, заслухавши думку позивача дійшов висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з його безпідставністю.

Інші сторони в судове засідання не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 27 січня 2004 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років в органах прокуратури, у зв`язку з вислугою років. При цьому пзивач продовжував працювати в органах прокуратури до лютого 2005 року і остаточно був звільнений з прокуратури наказом Генерального Прокурора України №233-К 17 лютого 2005 року, відповідно до статті 15 Закону України «Про прокуратуру», з посади прокурора Коростишівського району за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Позивачу була нарахована пенсія в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

19 лютого 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Коростишівському районі Житомирської області з заявою про перерахування пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати, відповідно до довідки прокуратури Житомирської області №18/104 від 15 лютого 2016 року. Листом №1262/03 від 26 лютого 2016 року пенсійний орган відмовив йому в перерахуванні пенсії.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся за захистом до суду. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року у справі № 280/354/16-а позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Коростишівське об`єднане УПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення пенсії у січні 2004 року у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати на підставі довідки № 18/104 від 15 лютого 2016 року, виданій прокуратурою Житомирської області, з 01 березня 2016 року без обмеження максимальним розміром (т. 1, а. с. 24-26).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, апеляційну скаргу Коростишівського об`єднаного УПФУ задоволено. Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні його позову до Коростишівського об`єднаного УПФУ в Житомирській області відмовлено (т. 1, а. с. 27-31).

27 червня 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову апеляційної інстанції без змін.

Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що належним відповідачем має бути Кабінет Міністрів України, а саме: «Враховуюче викладене апеляційний суд дійшов висновку, що на час звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії Закон №1789-ХII, який передбачав можливість проведення перерахунку призначених пенсій, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, втратив чинність згідно з Законом №1697-VII, а визнання умов і порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, за Законом №1697-VII віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, яким відповідного нормативно-правового акту прийнято не було».

На підставі вказаного, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Кабінету Міністрів України щодо визнання його бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

25 березня 2019 року позовні вимоги Окружним адміністративним судом міста Києва задоволено та визнано бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це зазначено ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» та одночасно зобов`язано Кабінет Міністрів України визначити порядок та умови перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

18 червня 2019 року постановою Шостого Апеляційного адміністративного суду рішення першої інстанції залишене в силі, апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення.

17.09.2019 Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист від 25.03.2019 №640/18881/18 на виконання рішення суду в частині зобов`язання Кабінету Міністрів України з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, який направлений до виконання 30.10.2019.

Разом з тим, в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України. Отже, положення частини двадцятої статті 86 Закону суперечить статті 6, пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника Кабінету Міністрів України надійшла заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі № 640/18881/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2021 заяву Кабінету Міністрів України задоволено та встановлено, що у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження про визначення порядку щодо пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, підзаконним актом, оскільки законом такі повноваження надано Верховній Раді України.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), третя особа - Пенсійний фонд України (далі - ПФУ), в якому просив суд відшкодувати із КМУ на його користь недоотриманий розмір пенсії у сумі 2 012 176,73 грн. за період з січня 2016 року по травень 2020 року та завдану йому неправомірними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів того, що йому завдано шкоду Кабінетом Міністрів України, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження щодо визначення порядку щодо пенсійного забезпечення прокурорів, а відтак відсутні підстави для стягнення з вказаного відповідача збитків у вигляді недоплаченої пенсії та відповідно моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.

Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, у редакції на час призначення позивачу пенсії, передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено розміри оплати праці працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

На час прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013, з прийняттям якої позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії (19 лютого 2016 року) положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 не містить.

Як вже зазначалося, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України. Отже, положення частини двадцятої статті 86 Закону суперечить статті 6, пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що позивач звертаючись із позовом, вказував на те, що йому завдано шкоду у зв`язку з протиправною бездіяльністю КМУ щодо непроведення перерахунку відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Предметом спору є майнова шкода, розмір якої дорівнює розміру недоотриманої пенсії, передбаченої частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів того, що йому завдано шкоду Кабінетом Міністрів України, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження щодо визначення порядку щодо пенсійного забезпечення прокурорів, а відтак відсутні підстави для стягнення з вказаного відповідача збитків у вигляді недоплаченої пенсії та відповідно моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.