Справа № 360/3/24
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/3/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом адвоката Вагіна Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2023 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" надійшла позовна заява адвоката Вагіна Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 № 622 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (п.4 Наказу);

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 №622 в частині врахування вказаними у наказі посадовими особами при контролі за відповідним нарахуванням грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 положень цього наказу та п. 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (п.5 Наказу);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити хіміку відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 грошове забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за вересень 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.04.2022 позивач був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 69/2022 та на даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України на посаді хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту.

17.09.2023 відносно позивача командиром військовій частині НОМЕР_1 складено протокол серії НОМЕР_1 № 36 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.172-10 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 644/8691/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-10 КУпАП щодо позивача, закрито на підставі п.1 ч.1. ст.247 КУпАП. Судове рішення набуло законної сили 28.11.2023.

У зв`язку з тим, що позивачу за вересень 2023 року виплата грошового забезпечення, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, не здійснювалась на адресу військовій частині НОМЕР_1 30.11.2023 був направлений адвокатський запит про надання інформації про дату проведення вказаних виплат.

02.12.2023 від військової частини отримана відповідь на адвокатський запит (вих.4395) з якої стало відомо, що за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира військовій частині НОМЕР_1 від 17.09.2023 №571, комісією було встановлено що діяння солдата ОСОБА_1 , що виявляються у невиконанні бойового розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана ОСОБА_2 від 12.09.2023 № 52/кп/дск, містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП.

На підставі зазначених висновків комісії відповідно до наказу командира військовій частині НОМЕР_1 від 13.10.2023 № 622 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення суворої догани (п.4 Наказу) та не здійснено нарахування грошового забезпечення за вересень 2023 року відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (п.5 Наказу).

Враховуючи постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 644/8691/23 та інформацію викладену у відповіді на адвокатський запит 23.11.2023 на адресу військової частини 11.12.2023 направлена заява про скасування наказу від 13.10.2023 № 622 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (п.4 Наказу) та нездійснення нарахування грошового забезпечення за вересень 2023 року відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (п.5 Наказу).

Як слідує з відповіді від 28.12.2023 № 4653 військовою частиною фактично відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

Ухвалою суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); зобов`язано відповідача надати докази.

Позовна заява подана в електронній формі через підсистему «Електронний суд» та ухвала суду надіслана на електронну адресу відповідача.

Ухвалою суду від 01.02.2024 клопотання відповідача про скасування ухвали суду повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою суду від 15.02.2024 повторно зобов`язано відповідача надати додаткові докази.

Відповідачем на виконання ухвали суду від 15.02.2024 надано докази по справі, проте не надано відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини шостої, сьомої статті 162 Кодексу адміністративного суду України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд має право вирішити справу за наявними матеріалами також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце перебування: АДРЕСА_1 ) проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.07.2023 № 182 позивача призначено хіміком відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту.

Бойовим розпорядженням № 52/кп/дск від 12.09.2023 позивачу наказано до 16.09.2023 обладнати позицію для стрільби стоячи, з траншеєю розміром: довжина п`ять метрів, ширина сімдесят сантиметрів, глибина один метр вісімдесят сантиметрів. З бойовим розпорядженням позивач ознайомлений під підпис.

Протоколом огляду місця події від 16.09.2023 зафіксовано, що у період з 09:00 год 16.09.2023 до 09:30 16.09.2023 солдат ОСОБА_1 не в повному обсязі виконав бойове розпорядження від 12.09.2023. Фактично обладнано 1 траншею розміром: довжина 5 метрів, ширина 70 сантиметрів, глибина 1 метр 20 сантиметрів, що підтверджується фотознімками.

Рапортом від 16.09.2023 командир ІНФОРМАЦІЯ_2 доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про не виконання позивачем бойового розпорядження.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 17.09.2023 № 571 «Про призначення службового розслідування за фактом неналежного виконання солдатом ОСОБА_1 вимог наказів, що негативно вплинуло на стан бойової готовності підрозділу» наказано провести службове розслідування відносно позивача.

Відповідно до медичної характеристики позивач за медичною допомогою звертався 29.08.2023 зі скаргами на головний біль. З 30.08.2023 до 12.09.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні м. Харків. Діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 3 ступень. Ризик 3 (високий). Гіпертензивне серц. СН іст. зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка. ФК ІІ. Об`єктивний статус: загальний стан здоров`я задовільний, свідомість ясна, видимі слизові оболонки звичайного кольору, шкіряні покриви чисті. Периферичні лімфатичні вузли не збільшені. Грудна клітина без особливостей. В легенях дихання везикулярне, хрипів немає. Тони серця ясні, артеріальний тиск 130/90 мм. рт. ст., пульс 78 ударів за хвилину, ЧДР 18 за хвилину. Живіт м`який безболісний. Печінка та селезінка не збільшені. Фізіологічні відправлення в нормі.

У поясненнях військовослужбовець ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_1 отримано бойове розпорядження на обладнання окопу розміром: довжиною 5 метрів, шириною 70 сантиметрів, глибиною 120 сантиметрів. Станом на 16.09.2023 бойове розпорядження не виконане повністю, а саме обладнано окоп довжиною 5 метрів, шириною 70 сантиметрів та глибиною 120 сантиметрів.

Відповідно до пояснень старшого солдата ОСОБА_4 , ОСОБА_1 поставлено бойове розпорядження викопати траншею довжиною 5 метрів, глибиною 180 сантиметрів та шириною 70 сантиметрів. Солдат ОСОБА_1 з даним завданням не впорався, бойове розпорядження не викопав. Пояснює невиконання розпорядження поганим станом здоров`я та поганим самопочуттям.

Згідно з актом службового розслідування від 13.10.2023 запропоновано відносно позивача направити матеріали службового розслідування до органу судової влади з метою його притягнення до адміністративної відповідальності та за порушення обов`язків, закріплених положеннями Статуту внутрішньої служби ЗСУ, притягнути солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 13.10.2023 № 622 «Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання солдатом ОСОБА_1 вимог наказів, що негативно вплинуло на стан бойової готовності підрозділу» солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани (пункт 4) та не здійснено нарахування грошового забезпечення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (пункт 5).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 22.10.2023 № 634 «Про застосування дисциплінарного стягнення до військовослужбовців в ІІ декаді жовтня» позивачу оголошено сувору догану (пункт 3).

Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 644/8691/23 провадження щодо позивача закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 30.11.2023.

Листом № 4395 від 02.12.2023 повідомлено позивача про не включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди за вересень 2023 року у зв`язку з невиконанням бойового розпорядження.

Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 11.12.2023 щодо скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та виплати додаткової винагороди за вересень 2023 року.

Листом № 4653 від 28.12.2023 відповідач повідомив про відмову у задоволені заяви.

Відповідно до картки особового рахунку позивача № НОМЕР_3 від 18.01.2024 за вересень2023 року доплату за Постановою № 168 не отримував.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) у цьому законі терміни вживаються у такому значенні:

воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій;

бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Частиною першою статті 17 Закону № 1932-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частинами першою, третьою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»(далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону № 389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ № 64/202), затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу № 64/202 визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

У подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 06.11.2023 № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні, який наразі триває.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (абзац другий); бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим (абзац третій); беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини (абзац четвертий); дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України (абзац сьомий); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни (абзац одинадцятий).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з статтею 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до частини першої статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначена Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту (тут і надалі положення наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Абзацами першим, третім статті 3 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно із частинами першою, третьою статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до частини першої статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зокрема: сувора догана.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У статті 85 Дисциплінарного статуту визначено, що:

службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша);

службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя);

якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (частина четверта);

порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина сьома).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Відповідно до статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо винних осіб.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення (частина перша статті 97 Дисциплінарного статуту).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 визначено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Пунктами 1, 5, 6 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (пункт 6 розділу VІ Порядку № 608).

З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що позивач як військовослужбовець повинен бездоганно і неухильно дотримуватись порядку і правил, які встановлені Дисциплінарним статутом, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. При цьому, за неналежне виконання службових обов`язків, порушення військової дисципліни військовослужбовець може бути притягнений у встановленому порядку до дисциплінарної відповідальності.

Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Дисциплінарним статутом визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Що ж стосується правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися на тому, чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення, чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення та чи є застосоване стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим діянням.

У свою чергу, акт (висновок) службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння правопорушення, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких військовослужбовець скоїв відповідне правопорушення або ж обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, причини та умови, що призвели до вчинення такого правопорушення.

Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 06.02.2020 у справі № 826/1916/17 та від 22.09.2022 у справі № 420/4977/20.

Предметом спору у цій частині вимог є рішення відповідача щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани».

При цьому позивачем не наведено жодних аргументів на спростування наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку, пов`язаного з неналежним виконанням службових обов`язків (бойового розпорядження), натомість позовні вимоги обґрунтовано порушенням процедури проведення службового розслідуванням (не повідомлено про проведення службового розслідування) не притягненням до адміністративної відповідальності (постанова суду від 16.11.2023 у справі № 644/8691/23) та незадовільним станом здоров`я на момент виконання бойового розпорядження.

За фактом неналежного виконання бойового розпорядження позивачем, командиром військової частини НОМЕР_1 наказом від 17.09.2023 № 571 призначено службове розслідування з метою уточнення причин, умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Судом встановлено, що з бойовим розпорядженням від 12.09.2023, відповідно до якого позивач повинен був обладнати в районі місцерозташування підрозділу позицію для стрільби стоячи з траншеєю розміром: 5 м (довжина) х 0,7 м (ширина) х 1,8 м (глибина), закінчити до 8.00 16.09.2023, позивача було ознайомлено під підпис 12.03.2023.

Факт ознайомлення із зазначеним бойовим розпорядженням позивачем не оспорюється.

Також позивач та його представник не оспорюють факт не виконання позивачем доведеного йому бойового розпорядження, посилаючись на погіршення стану здоров`я позивача.

Однак, опитані під час службового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що позивач не виконав поставлене бойове розпорядження.

Відповідно до медичної характеристики позивач за медичною допомогою звертався 29.08.2023 зі скаргами на головний біль. З 30.08.2023 до 12.09.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні м. Харків, проте загальний стан здоров`я задовільний, свідомість ясна, видимі слизові оболонки звичайного кольору, шкіряні покриви чисті.

Протоколом огляду місця події від 16.09.2023, проведеного в період з 09.00 до 09.30 години, зафіксовано, що солдат ОСОБА_1 не в повному обсязі виконав бойове розпорядження, фактично комісія у складі заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_4 , гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , командира ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , виявила обладнання 1 траншеї, розміром довжиною 5 метрів, шириною 70 сантиметрів, глибиною 1 метр 20 сантиметрів, що підтверджується доданими до протоколу фотознімками.

Отже, факт невиконання позивачем бойового розпорядження встановлено після спливу терміну, встановленого для його виконання.

Встановлені під час службового розслідування обставини відображено в акті службового розслідування від 13.10.2023, у висновках якого зазначено, що у зв`язку порушенням обов`язків військовослужбовця, закріплених положеннями Статуту внутрішньої служби ЗСУ, притягнути солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.10.2023 № 622 хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту солдата ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності, передбаченої п. «в» ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, у виді оголошення суворої догани.

Наказано також при контролі за відповідним нарахуванням грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 врахувати положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 п. 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Суд наголошує, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

Єдиною підставою для скасування оскаржуваних наказів представником позивача вказано на процедурні порушення, а саме не ознайомлення позивача з наказом про призначення службового розслідування, не ознайомлення з матеріалами службового розслідування та з наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дійсно пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 визначено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідач не надав доказів ознайомлення позивача з наказом про призначення службового розслідування щодо нього, однак, з постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 644/8691/23 встановлено, що розгляд матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності здійснювався за участі адвоката ОСОБА_1.

Під час розгляду зазначеної справи судом досліджувались матеріали службового розслідування, призначеного на підставі наказу від 17.09.2023 № 571.

Отже, позивач був обізнаний про те, що стосовного нього проведено службове розслідування, відповідно позивач мав можливість звернутись до командира з рапортом про ознайомлення з матеріалами службового розслідування, однак, не скористався таким правом.

В свою чергу ані Дисциплінарний статут, ані Порядок № 608 не встановлюють обов`язку для дисциплінарної комісії ознайомлювати військовослужбовця, відносно якого проводиться службове розслідування з наказом про призначення та матеріалами службового розслідування. Ініціатива щодо такого ознайомлення повинна виходити саме від військовослужбовця.

Посилання на те, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 644/8691/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-10 КУпАП, щодо позивача закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, як на підставу для скасування оскаржуваних наказів суд вважає безпідставним з огляду на таке.

Зі змісту постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 644/8691/23 судом встановлено, що підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-10 КУпАП щодо ОСОБА_1 стало недоведеність вини останнього.

Натомість, у цій справі суд оцінює матеріали службового розслідування та не має підстав для неприйняття до уваги пояснень свідків, отриманих в рамках його проведення.

Суд вважає, що відсутність факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як оголошення суворої догани.

Щодо посилання представника позивача на те, що п. 5 наказу від 13.10.2023 № 622 містить безпідставне посилання на п.14 розділу XXXIV Порядку № 260, оскільки він не містить підстав для позбавлення військовослужбовця виплати додаткової винагороди суд зазначає таке.

Оскаржуваний наказ № 622 видано 13.10.2023.

В пункті 5 спірного наказу зазначено норму Порядку № 260 в редакції, яка діяла на час невиконання бойового розпорядження (16.09.2023).

Відповідно до пункту 14 розділу XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку №260 (в редакції Наказу Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023) до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Наказом Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023 розділ XXXIV Порядку №260 викладено в такій редакції:

14. У період дії воєнного стану в разі смерті військовослужбовця (крім випадків, передбачених пунктами 11 та 15 цього Порядку) додаткова винагорода, встановлена військовослужбовцю на день смерті, виплачується у повному розмірі за весь місяць, в якому військовослужбовець помер.

15. До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Тобто, пункт 14 розділу XXXIV Порядку № 260 (чинний на час невиконання бойового розпорядження) та пункт 15 розділу XXXIV Порядку № 260 (в редакції чинній на момент винесення спірного наказу) ідентичні за змістом.

Отже, суд погоджується з твердженням представника позивача, що відповідачем в спірному наказі вказано неправильне посилання на пункт 14 розділу XXXIV Порядку № 260.

Таким чином, на момент винесення спірного наказу, відповідач повинен був зазначити пункт 15 розділу XXXIV Порядку № 260.

Разом з цим, зазначення норми Порядку № 260 в попередній редакції, у даному випадку не може слугувати підставою для скасування спірного наказу, оскільки його зміст вказує на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, отже і невиплата додаткової винагороди відбувається саме на цій підставі, а не у зв`язку зі смертю військовослужбовця.

Що стосується такої причини невиконання бойового наказу як стан здоров`я позивача, суд зазначає, що відповідно до пункту 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Також з матеріалів справи встановлено, що позивач, заперечуючи правомірність накладення дисциплінарного стягнення згідно спірного наказу, вказав на погане самопочуття, але не надав суду жодного доказу на підтвердження вказаних доводів.

Разом з тим, до матеріалів службового розслідування долучено медичну характеристику на солдата ОСОБА_1 , згідно з якою стан здоров`я останнього після лікування задовільний. Тобто, на момент отримання бойового розпорядження позивач був виписаний зі стаціонарного лікування.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 № 622 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани (п. 4 Наказу), та в частині врахування вказаними у наказі посадовими особами при контролі за відповідним нарахуванням грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 положень цього наказу та п.14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (п. 5 Наказу).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог щодо скасування спірного наказу в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за вересень 2023 року, не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в адміністративній справі, спростовуються встановленими у справі обставинами та доказами, наданими представником відповідача.

Відповідно до статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог адвоката Вагіна Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Смішлива