Справа № 640/25248/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Чорної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 03 листопада 2020 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій, вимог про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві № Ф-252 від 06.08.2018 року;

- стасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 06.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 06.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органо доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 18.10.2019 року № про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2018 року № Ф-15176-10У;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 року № 008114204.

Позов обґрунтовано тим, що підставою для прийняття спірних рішень слугували протиправні висновки податкового органу про те, що позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб, занижено військовий збір, не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску з сум заробітної плати, занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість, завищено суму від`ємного значення, не складено та не зареєстровано в ЄРПН у встановленні терміни зведені податкові накладні за товарами/послугами, що яких суми податку були включенні до складу податкового кредиту та використанні в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, несвоєчасно сплачено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість, не проведено через реєстратор розрахункових операцій суму отриманого доходу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат, не подано до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року апеляційну скаргу задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06 серпня 2019 року № в частині збільшення на 1223584,08 грн. суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у тому числі на 978867,26 грн. за податковими зобов`язаннями та на 244716,82 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), податкове повідомлення-рішення від 06 серпня 2019 року № в частині збільшення на 101965,35 грн. суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у тому числі на 81572,28 грн. за податковими зобов`язаннями та на 20393,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), податкові повідомлення-рішення від 06 серпня 2019 року №№, , , та від 24 жовтня 2019 року №; Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 серпня 2019 року №Ф-252 в частині визначення 197569,14 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03 жовтня 2019 року №Ф-15176-10У, Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06 серпня 2019 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 47825/51 грн. та Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06 серпня 2018 року №№, та в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Мотивуючи касаційну скаргу, контролюючий орган зазначає, що позивачем неправомірно було включено до суми витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрати на сплату військового збору, витрати, які не ,підтверджені документально, витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності платника, витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів, витрати на придбання запасних частин для легкових автомобілів, які є основними засобами подвійного призначення. Наголошує, що судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки кожному аргументу податкового органу щодо наявності порушень, встановлених при проведенні перевірки платника.

Постановою Верховного Суду від 10.11.2023 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково: постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 серпня 2019 року № , № , № , від 24 жовтня 2019 року № ; податкового повідомлення-рішення від 06 серпня 2019 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 1 219 943,39 грн, з яких 975 954,71 грн за податковими зобов`язаннями, 243 988,68 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; податкового повідомлення-рішення від 06 серпня 2019 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 101 661,96 грн, з яких 81 329,57 грн за податковими зобов`язаннями та 20 332,39 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 серпня 2019 року № Ф-252 в частині визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 196 824,58 грн; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03 жовтня 2019 року № Ф-15176-10У; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06 серпня 2019 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 46 497,46 грн; рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06 серпня 2018 року № та № , а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції та в іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року залишено без змін.

Ухвалюючи таке рішення, Верховний Суд зазначив, що потребує додаткового з`ясування та обставина, в якій саме сфері господарської діяльності платника були використані названі товарно-матеріальні цінності, якими первинними документами підтверджується таке використання, що стане підставою для висновку про наявність/відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та під час нового розгляду справи апеляційному суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідачем на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п. 2 ч. 1 ст. 13, ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на і загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 24 квітня 2019 року № 4991 та плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, правильності нарахування, обчислення та спати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку №1 до акта.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт від 11.06.2019 №1360/26-15- 42-04-30/ (далі - Акт) та встановлено порушення вимог податкового законодавства.

Відповідно до висновків названого акта перевірки контролюючим органом встановлені порушення:

пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року на 986 134,47 грн;

підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого занижено суми військового збору на 82 177,88 грн;

абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок несвоєчасної сплати 206 451,29 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум чистого оподатковуваного доходу за 2016 - 2018 роки;

частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з огляду на несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6 489,12 грн за 2012 рік та в сумі 14 781,60 грн за 2013 - 2014 роки; несвоєчасну сплату 2 985,70 грн єдиного внеску із сум заробітної плати за грудень 2013 року та травень 2014 року;

пунктів 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за 2016 - 2018 роки на 8 529,00 грн та завищення суми від`ємного значення за липень 2016 року на 1 764,00 грн;

пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України внаслідок нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом, зведених податкових накладних за товарами/послугами, за якими суми податку були включені до складу податкового кредиту та які використані в операціях поза господарською діяльністю платника;

пункту 203.2 статті 203 ПК України у зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 16 800,80 грн;

пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок непроведення через реєстратор розрахункових операцій сум отриманого доходу у 2017 - 2018 роках;

пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України через ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року;

підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України у зв`язку із неподанням до податкового органу за місцем реєстрації протягом 10 робочих днів після реєстрації об`єкта нерухомості Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийняті, зокрема:

вимога від 06 серпня 2019 року № Ф-252 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 206 451,29 грн;

рішення від 06 серпня 2018 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 1985,34 грн та нарахування пені в сумі 1499,84 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

рішення від 06 серпня 2019 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 48 903,17 грн за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

рішення від 06 серпня 2018 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 648,91 грн та нарахування пені в сумі 110,32 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

податкові повідомлення-рішення від 06 серпня 2019 року:

№ , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1 764,00 грн;

№ , яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 7 557,00 грн, з яких за податковим зобов`язанням 5 038,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 2 519,00 грн;

№ , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 773,00 грн за порушення терміну реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних;

№ , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1,00 грн за непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій;

№ , яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на 1 232 668,09 грн, з яких за податковим зобов`язанням 986 134,47 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 246 533,62 грн;

№ , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 102 722,35 грн, з яких за податковим зобов`язанням 82 177,88 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 20 544,47 грн;

вимога від 03 жовтня 2019 року № Ф-15176-10У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 235 396,46 грн;

податкове повідомлення-рішення від 24 жовтня 2019 року № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 773,00 грн за відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної після спливу десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення.

Перевіркою встановлено, що фактично згідно наданих до перевірки документів в перевіряємому періоді позивач здійснював такі види діяльності за КВЕД: 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у., застосовуючи загальну систему оподаткування, обліку і звітності.

Щодо податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у м. Києві від 06.08.2019 №, №, №, №, №, №, №, №.

До перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано книгу обліку доходів і витрат за період діяльності з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, чим порушено вимоги п.44.1, п.44.3 ст.44, п. 177.10 ст. 177. Податкового кодексу України.

При порівнянні обсягів задекларованих витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності в деклараціях про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки, поданих до ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві, з видатковими накладними, банківськими виписками, актами наданих послуг (робіт) та іншими документами, які були надані ФОП ОСОБА_1 до перевірки встановлено їх завищення на 5 478 524,89 грн., в т.ч.: за 2016 рік - на 2 589 433,89 грн., за 2017 рік - на 2 823 079,24 грн., за 2018 рік - на 66 011,76 грн.

Дане завищення виникло внаслідок:

- влючення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат вартості придбаних паливно-мастильних матеріалів (бензин, газ та дизельне паливо), зокрема у 2016 році - 2 129 712,64 грн., у 2017 році - 2 404 985,29 грн., у 2018 році - 61 940,82 грн.

На підтвердження понесених витрат на паливо, ФОП ОСОБА_1 до перевірки надано місячні/квартальні подорожні листи на наступні автомобілі: ЗИЛ (державний номер НОМЕР_2 ), HYUNDAI SANTA FE (державний номер НОМЕР_3 ), DAEWOO LANOS (державний номер НОМЕР_4 ).

При цьому, в подорожніх листах, наданих до перевірки, відсутня інформація щодо здійснених поїздок, зокрема маршрутів перевезень, кілометражу кожного окремого перевезення, дат здійснення перевезень, норми витрат палива, тарифи і т.д., яка б дала можливість розрахувати фактичні витрати палива, понесені на здійснення перевезень.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 документально не підтверджено зв`язок витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів із здійсненням господарської діяльності.

Разом з цим, відповідно до інформації аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДЦАІ» МВС України, автомобіль DAEWOO LANOS (державний номер НОМЕР_5 ) 11.09.2014 року ОСОБА_1 знятий з обліку в органах МВС України для реалізації, тобто фактично ФОП ОСОБА_1 не міг використовувати зазначений автомобіль для здійснення підприємницької діяльності в період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. Додаткових документів, які б підтвердили право користування ФОП ОСОБА_1 зазначеним автомобілем, до перевірки не надано.

ФОП ОСОБА_1 , в порушення вимог п.п. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до складу витрат включено суми сплачених податків, зокрема: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в сумі 7 267,21 грн, в т.ч.: 2017 - 3 509,42 грн., 2018 - 3 757,79 грн.; військовий збір за результатами річного декларування, в сумі 605,60 грн., в т.ч.: 2017 - 292,45 грн., 2018 - 313,15 грн., податок на додану вартість, згідно поданих податкових декларацій за 2017 рік, в загальній сумі - 49 287,00 грн.

В порушення і. 177.3 ст. 173 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 протягом 2017 року до складу витрат віднесено суми податку на додану вартість, що входить до ціни придбаних товарів (окрема, палива, запасних частин, придбаних за готівку), в загальному розмірі 9 903,65 грн.

ФОП ОСОБА_1 до «Інших витрат» в складі витрат на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку включено сплачені суми відсотків, комісії та погашення по кредитному договору, укладеному з ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», в загальному розмірі 30 190,48 грн., в т.ч.: у 2016 - 28 101,11 грн., у 2017 - 2 089,37 грн., які не входять до переліку витрат, визначеного ст. 177 Податкового кодексу України.

У лютому 2017 року до складу витрат ФОП ОСОБА_1 віднесено вартість запасних частин (свічка запалювання та тяга стабілізатора), придбаних у TOB «INTER CARS UKRAINE» , в загальній сумі 2 176,57 грн. При цьому п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основний засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 Кодексу, якими в т.ч. являються легкові та вантажні автомобілі (п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України).

До складу витрат за 2017 р. ФОП ОСОБА_1 також віднесено вартість товарів, використання яких в підприємницькій діяльності документально не підтверджено (кулер для води, запчастини для меблів, кондиціонер, стартові дроти та ін.), в загальній сумі 9428,32 гривень.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 не підтверджено документально суму витрат, в розмірі 773 027,31 грн., в т.ч.: 2016 - 431 620,14 грн., 2017 - 341 407,17 грн. Відповідно до наданої структури витрат, зазначені суми коштів були зняті з розрахункового рахунку за призначенням «видача готівки», при цьому до перевірки не надано документи, які підтверджують їх подальше використання у господарській діяльності.

За наслідками перевірки встановлено порушення вимог п. 177.2, п. 177.3 та 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 занижений чистий оподатковуваний дохід за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на 5 478 524,89 грн., в т.ч.: за 2016 рік - на 2 589 433,89 грн., за 2017 рік - на 2 823 079,24 грн., за 2018 рік - на 66 011,76 грн.

Документальною перевіркою констатовано, що ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог:

- п. 177.2, п. 177.3 та 177.4 ст.177 Податкового кодексу України занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на 986 134,47 грн., в т.ч.: за 2016 рік - 466 098,10 грн., за 2017рік - 508 154,26 грн., за 2018 рік - 11 882,11 грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України занижено військовий збір за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на 82 177,88 грн., в т.ч.: за 2016 рік - 38 841,51 грн., за 2017 рік - 42 346,19 грн., за 2018 рік - 990,18 грн.

- п. 198.5 та п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за 2016-2018 роки на 8 529,00 грн., в т.ч.: за 2016 рік - 6 722,00 грн. (за березень - 1 691,00 грн,, за червень - 1 800,00 грн., за липень - 903,00 грн., за серпень - 2077,00 грн., за листопад - 251,00 грн.), за 2017 рік - 1546,00 грн. (за червень - 386,00 грн., за липень - 1 160,00 грн.), завищено суму від`ємного значення за липень 2016 - 1 764,00 грн.

- п.п. 16.1.7 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України не подано до податкового органу за місцем реєстрації, протягом 10 робочих днів після реєстрації об`єкта нерухомості, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП.

Також перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 на порушення вимог п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 16 800,80 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що позивачем до складу документально підтверджених витрат у спірному періоді віднесено: витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів; суми сплаченого військового збору; суми відсотків, комісії та платежів за кредитним договором; витрати на утримання легкових автомобілів; витрати, які не підтверджено документально; витрати, не пов`язанні з провадженням господарської діяльності платником.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідальність платника податків за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Позивач звертаючись із скаргою на податкові повідомлення рішення не надав інформації та її документального підтвердження щодо правомірності формування бази оподаткування, які б спростували висновки акту перевірки в частині донарахувань податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску та податку на додану вартість.

За розглядом акту перевірки, ГУ ДФС у м. Києві сформовані та вручені ФОП ОСОБА_1 , зокрема, податкові повідомлення-рішення 06.08.2019 № згідно якого визначено суму штрафної санкції по податку на додану вартість - 1378,40 грн. (10 відсотків), № згідно якого визначено суму штрафної санкції по податку на додану вартість - 603,36 грн. (20 відсотків), № про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 170 грн., № про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 986 134,47 грн. та штрафною санкцією у розмірі 246 533,62 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 82 177,88 грн. та штрафною санкцією у розмірі 20 544,47 грн., № щодо зменшення від`ємного значення по податку на додану вартість у розмірі 1764 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем - 5038 грн. та штрафною санкцією у розмірі 2519 гривень.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання-з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Згідно з частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

У відповідності до Національного Класифікатора України, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 №375, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів та послуг), який здійснюється з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічна діяльність характеризується витратами на виробництво, процесом виробництва та випуском продукції.

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у Грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, зокрема, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, позивачем правомірно до складу витрат включено військовий збір за результатами річного декларування в загальній сумі 605,60 грн, про що правильно зазначив апеляційний суд.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» з 01.01.2017 внесені зміни у статтю 177 ПК України.

Водночас, підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

За приписами підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:

проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів;

ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

земельні ділянки;

об`єкти житлової нерухомості;

легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, фізична особа-підприємець при визначенні об`єкта оподаткування не має права включати до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, амортизаційні відрахування на легкові та вантажні автомобілі, а також витрати на їх утримання, зокрема витрати на технічне обслуговування і ремонт.

Разом з цим визначення термінів, пов`язаних із загальними засадами діяльності автомобільного транспорту, регламентовано Законом України «Про автомобільний транспорт» із змінами (далі - Закон № 2344).

Так відповідно до ст. 1 Закону № 2344 автомобіль - це колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп; напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій. При цьому автомобіль вантажний - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням: призначений для перевезення вантажів.

Відповідно до п.п. 177.4.5 п. 174.4 ст. 174 ПК України, зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості). Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів (п.п. 177.4.7 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним об`єктом (п.п. 177.4.8 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Згідно з п.п. 177.4.9 п. 177.4 ст. 177 ПК України амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів.

Таким чином, враховуючи дію прямої норми: п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включити до складу витрат витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення, що використовується в господарській діяльності, зокрема вантажного автомобіля, який належить до основних засобів подвійного призначення.

Фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані вести книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (п. 177.10 ст. 177 ПК України).

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (затверджено наказом Міндоходів України від 16.09.2013 року№481), документами, які безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, можуть бути, зокрема, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Згідно зі пунктом 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово,1 до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до підпункту 161.1.1 пункту 161 Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені Пунктом 162.1 Податкового кодексу України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з п.п. 161.1.5 п. 161 ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 ПК України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами), необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу не виробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

При цьому під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п 14.1.36 п. 14.1 статті 14 Кодексу).

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.3 статті 200 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 ПК України або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджено наказом Міністерства юстиції України 20.05.2016 року за №751/28881, далі - Порядок), облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу III Порядку, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник, у першу чергу зараховуються у рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, шо сплачує такий платник, у наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згідно з черговістю їх виникнення.

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 49.1 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 202.1 ст. 202 ПК України передбачено, що звітним (податковим) періодам платника податку на додану вартість є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал.

Згідно з п. 203.2 ст. 203 ПК України, сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 36.1 ст. 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п.36.3 ст. 36 ПК України). Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року№, колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що відповідно до відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року встановлено, що до складу податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем включено вартість отриманих товарів (кондиціонер, стакани, апарат для розливу води та ін.), використання яких у підприємницькій діяльності не підтверджено документально, на загальну суму ПДВ 3 346,00 грн., в т.ч.: за червень 2016 року - 1800,00 грн., за червень 2017 року - 386,00 грн., за серпень 2017 року - 1160,00 грн).

Згідно п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування їх вартості придбання.

Відповідно в порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року на 3 346,00 грн., в т.ч.: за червень 2016 року - 1800,00 грн., за червень 2017 року- 386,00 грн., за серпень 2017 - 1160,00 грн. та відповідно не складено і не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені цим Кодексом зведені податкові накладні за товарами/послугами щодо яких суми податку були включені до складу податкового кредиту та використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, чим порушено п. 201.10 ст. 201 Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 1201.2 ст. 1201 ПК України ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 06.08.2019 року № , щодо застосування штрафних (фінансових) санкція (штрафу) у сумі 773,00 грн. (50%) за не реєстрацію в ЄРПН податкових накладних.

Згідно з п. 189.1. ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.2 ст. 201 ПК України визначено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до абз. 1 п. 1201.2 ст. 1201 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року №, колегі суддів зазначає наступне.

Як свідчать обставини справи під час документальної планової виїзної перевірки встановлено, що згідно АІС «Податковий блок» позивач у період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року не використовував у своїй підприємницькій діяльності книгу обліку розрахункових операцій, реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО).

Таким чином за результатами перевірки встановлено порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265) позивачем не проведено через реєстратор розрахункових операцій суму отриманого доходу у 2017-2018 роках в розмірі 18 908,34 грн., в т.ч.: 2017 рік - 13 866,67 грн., 2018 рік - 5 041,67 грн.

Відповідно до п. 1 ст. З Закону №265, суб`єкти господарювання, які здійснюють ї в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону №265 за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

За результатами акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення- рішення від 06.08.2019 року №, згідно з яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 грн. за не проведення розрахункових операцій через РРО.

Що стосується віднесення до складу витрат вартості придбаних паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ), які використовуються у господарській діяльності, колегія суддів хазначає наступне.

Так, відповідно до підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України платник має право відносити до складу витрат такі витрати, підтверджені документально.

Придбані ПММ використано позивачем у господарській діяльності при наданні послуг з перевезення, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт, звітами про надані транспортні послуги та банківськими виписками.

При цьому, податковий орган зазначає, що з наданих до перевірки документів неможливо встановити інформацію щодо здійснення поїздок, зокрема маршрутів перевезень, кілометражу кожного окремого перевезення, дат здійснення поїздок, норм витрат палива, тарифів тощо. Тобто, відсутня можливість здійснити розрахунку фактичних витрат палива, понесених на здійснення перевезень.

Крім того, відповідно до наявної у відповідача інформації автомобіль DAEWOO LANOS (державний номерний знак НОМЕР_4 ) 11 вересня 2014 року позивачем був знятий з обліку в органах Міністерства внутрішніх справ України для реалізації, тобто фактично платник не міг використовувати зазначений автомобіль для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

За приписами частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

З наданих додаткових плояснеь представника позивача встановлено, що у періоді, за який була проведена податкова перевірка і прийняті спірні податкові повідомлення-рішення позивачем були укладені договори із замовниками підприємствами готельної інфраструктури, на виконання яких позивач здійснював перевезення пасажирів та майна замовників власним автотранспортом. Для цього позивач отримав ліцензію Мінтрансзв`язку України серії АВ №536053 від 11.05.2010 р. з необмеженим строком дії, придбав автомобілі, прийняв на роботу водіїв (трудові договори № 1 від 14.04.2014 р., № 2 від 01.05.2015 р., № 3 від 15.05.2015 р.)

На підтвердження обсягів послуг позивач надавав в процесі перевірки договори, заявки, акти виконаних робіт, банківські виписки, реєстри замовлень, копії актів списання ПММ за 2016 - 2018 роки, оборотно-сальдові відомості по рахунку 361 за 2016-2018 роки, зведені таблиці замовлень, копії реєстрів на списання палива тощо. Зазначені документи в повному обсязі підтверджують обґрунтоване віднесення позивачем до складу витрат вартості пального, запчастин та інших матеріалів.

Відповідач обґрунтовує законність відповідних податкових повідомлень-рішень відсутністю у подорожніх листах інформації щодо маршрутів перевезень, кілометражу кожного окремого перевезення, дат здійснення перевезень, норм витрат палива, тарифів тощо.

Щодо підтвердження віднесення до складу витрат суми коштів в розмірі 773 027, 31 грн, що була знята у вигляді готівки - таким обґрунтування є ненадання до перевірки документів, які підтверджують їх подальше використання. Також податковий орган зазначає, що позивач 11.09.2014 р. зняв в органах МВС з реєстрації автомобіль DAEWOO LANOS (д.н. НОМЕР_6 ), а тому не міг його використовувати для надання послуг перевезення.

Проте, законодавством чітко не визначено перелік документів, які підтверджують витрати господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що працює на загальній системі оподаткування.

Законодавство України не передбачає застосування в обов`язковому порядку подорожніх листів.

Так, Законом України від 05.07.2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» у текстах законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» та «Про міліцію» були вилучені посилання на подорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів. Таким чином, суб`єкти господарювання, які експлуатують автотранспортні засоби, отримали право не виписувати водіям подорожні листи.

Також законодавством України не встановлена обов`язкова чи рекомендована форма подорожнього (шляхового) листа. Типова форма подорожнього листа легкового автомобіля і обов`язковість її застосування було визначено наказом Держкомстату України № 74 від 17.02.1998 р., який втратив чинність на підставі наказу Держкомстату України № 95 від 19.03.2013 р. Форма подорожнього листа вантажного автомобіля була визначена Інструкцією, затвердженою спільним наказом Мінтрансу та Мінстату № 488/346 29.12.1995 р., який також втратив чинність на підставі наказу Держкомстату і Мінтрансу № 507/1059 від 03.11.2006 р. А отже суб`єкти господарювання мають право застосовувати самостійно розроблені форми подорожніх листів, у тому числі оформлювати зведені подорожні листи за певний період (місяць, квартал тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Ч. 2 ст. 9 вказаного закону визначено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином безпідставним є твердження Відповідача про те, що відсутність подорожніх листів або певні недоліки цих документів свідчать про необґрунтоване віднесення до складу витрат сум коштів, сплачених за бензин, газ, дизельне пальне тощо.

Підтвердження витрат, які безпосередньо пов`язані з одержаним ФОП ОСОБА_1 підприємницьким доходом, надаємо у вигляді розрахунків наведених у Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 до цих пояснень:

- деталізацію витрат палива (бензин, газ, дизельне пальне) в літрах в розрізі періодів за 2016-2018 роки;

- деталізацію витрат в гривнях за 2016-2018 роки на списання вищезазначеного палива;

- деталізацію витрат коштів, що раніше були зняті з рахунку ФОП з призначенням платежу «видача готівки» (773 027, 31 грн).

Представником позивача надано пояснення, що при наданні послуг ФОП ОСОБА_1 використовувався, зокрема, автомобіль TOYOTA KOROLLA, про що свідчать письмові пояснення платника податків в ході податкової перевірки, а також оформлені на ім`я ОСОБА_1 технічний паспорт, тимчасовий реєстраційний талон, ліцензійна карта на автомобіль (том 3, стор. 38-39 матеріалів справи).

Окрім зазначених у Додатку № 1 до цих пояснень зведених шляхових листів в матеріалах справи наявні:

- шляхові листи за формою №2-ТН на вантажні перевезення автомобілем ЗІЛ НОМЕР_7 1990 року випуску, дизельний двигун об`ємом 6000 см. куб. (том 4, стор. 168-193 матеріалів справи);

- шляхові листи довільної форми на перевезення легковими автомобілями (том 6, стор. 95-227, том 7, стор. 1-198, том 8, стор. 1-109 матеріалів справи).

Завищення позивачем витрат, деталізація яких наведена у додатках до цих пояснень, є основним порушенням, описаним в акті податкової перевірки.

Збільшення податковим органом грошових зобов`язань з податку на додану вартість та військового збору, нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосування штрафних санкцій є похідним від збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, а тому деталізація вказаних показників окремо не наводиться.

Позивач надав податковому органу під час перевірки, а також суду першої інстанції належно оформлені заявки, акти виконаних робіт, банківські виписки, реєстри замовлень, подорожні листи довільної форми, що використовуються Позивачем при перевезення пасажирів, подорожні листи за формою № 2-ТН із зазначенням маршруту та кілометражу перевезення на а/м ЗІЛ А15857АК за період 2016-2017 років.

Норми податкового законодавства пов`язують право на витрати господарської діяльності з тим, чи досягається або може бути досягнений економічний ефект від певних господарських операцій. Такі операції мають також бути реальними, тобто призводити до реальних змін в активах, майновому стані платника податків.

Зазначені вище документи у їх сукупності достеменно і в повному обсязі підтверджують обґрунтоване віднесення Позивачем до складу витрат вартості пального, запчастин та інших матеріалів. Вказані документи є достовірними, підтверджують реальні господарські операції, що відповідають критерію наявності ділової (економічної) мети - отримання Позивачем доходу від надання послуг перевезення.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Крім того, відповідач посилався на ту обставину, що до складу витрат включено витрати, не пов`язанні з провадженням господарської діяльності платника, а саме вартість придбаних товарів: апарата для розливу бутильованої води; запасних частин для меблів; кондиціонера; стартових дротів та інших. Вартість отриманих товарів також була включена позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, апеляційний суд зазначив, що придбані платником товари використовуються для забезпечення його діяльності належними умовами, тобто у власній господарській діяльності, у зв`язку з чим твердження податкового органу про завищення витрат в цій частині та неправомірне формування податкового кредиту є безпідставними.

Верховного Суду зазначає, що потребує додаткового з`ясування та обставина, в якій саме сфері господарської діяльності платника були використані названі товарно-матеріальні цінності, якими первинними документами підтверджується таке використання, що стане підставою для висновку про наявність/відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окрім того, відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 до «Інших витрат» в складі витрат на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку включено сплачені суми відсотків, комісії та погашення за кредитним договором, укладеним з Публічним акціонерним товариством «КБ «ПРИВАТБАНК», в загальному розмірі 30 190,48 грн., які не входять до переліку витрат, визначеного статтею 177 ПК України.

Також вказує, що позивачем не підтверджено документально суму витрат в розмірі 773 027,31 грн. Відповідно до наданої структури витрат зазначені суми коштів були зняті з розрахункового рахунку за призначенням «видача готівки», при цьому до перевірки не надано документи, які підтверджують їх подальше використання у господарській діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині, що стосується ведення бухгалтерського обліку позивача, ведення книги доходів та витрат, доказів використання автомобілів під час здійснення господарської діяльності, представником позивача так і не надано пояснень щодо автомобіля DAEWOO LANOS, який знятий з реєстраційного обліку.

Також звертає увагу на те, що до складу витрат включено витрати, не пов`язанні з провадженням господарської діяльності платника, а саме вартість придбаних товарів: апарата для розливу бутильованої води; запасних частин для меблів; кондиціонера; стартових дротів та інших. Вартість отриманих товарів також була включена позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Окрім зазначеного вказує, що шляхові листи на які посилається представник позивача, як на підтвердження господарської діяльності не засвідчені належним чином. А тому у зазначеній вище частині з підстав, викладених у рішенні суду першої інстанції, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Проте, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині щодо ненадання належної оцінки списання бензину на авто.

Так, представником позивача надано докази використання одного автомобілю в господарській діяльності (DAEWOO LANOS, знятий з обліку) та частково підтверджено списання бензину під час використання автомобілю, що використовувався в господарські діяльності, за укладеними договорами.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів враховує висновки викладені судом касаційної інстанції в рамках перегляду даної справи, надаючи оцінку поясненням та запереченням сторін, приходить до висновку що позивачем частково доведено списання бензину та його використання під час здійснення своєї господарської діяльності, тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Правомірність нарахування військового збору було розглянуто Верховним Судом, в рамках розгляду касаційної скарги та зазначено, що: «У розглядуваній ситуації судом не розмежовано здійснені контролюючим органом донарахування за кожним окремим епізодом, а тому в Суду відсутня можливість виокремити неправомірні нарахування від тих, які здійснені контролюючим органом законно.

Збільшення податковим органом грошових зобов`язань з податку на додану вартість та військового збору, нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосування штрафних санкцій є похідним від збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, ….».

Оскільки, суд апеляційної інстанції вирізнити суми з податкових повідомлень - рішень контролюючого органу не має можливості, а лишити без змін рішення не можна, приходить до висновку щодо визнання протиправними та скасування: вимоги Головного управління ДФС у м. Києві № Ф-252 від 06.08.2018 року; рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 06.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; - рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 06.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органо доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ; рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 18.10.2019 року № про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2018 року № Ф-15176-10У; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 року № 008114204.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 139, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року - скасувати.

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій, вимог про сплату боргу (недоїмки) - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати:

- вимогу Головного управління ДФС у м. Києві № Ф-252 від 06.08.2018 року;

- рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 06.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 06.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органо доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № ;

- рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 18.10.2019 року № про застосування штрафних санкцій та застосування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2018 року № Ф-15176-10У;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 року № 008114204.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 04 березня 2024 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль