Справа № 480/13571/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Справа № 480/13571/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/13571/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі третя особа, Сумський обласний ТЦК та СП), у якій просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті в повному обсязі одноразової грошової допомоги позивачу, оформлене листом № 220/13/Вих. ЗВГ/7852 від 24.11.2023;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням протоколу ЦВЛК ЗСУ № 329 та раніше призначеної й виплаченої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 1/3 частки від 500-кратного прожиткового мінімуму в сумі 933 600, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що 25.07.2016 її син, ОСОБА_2 загинув під час захисту Батьківщини від протиправних дій інших військовослужбовців, у зв`язку з чим, на підставі рішення суду по справі № 480/5868/21, їй було призначено і виплачено 1/3 частку одноразової грошової допомоги в сумі 266 400, 00 грн. із розрахунку 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а 2/3 частки допомоги зарезервовані за удовою та сином загиблого.

Не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги, позивач звернулась до Міноборони з заявою про виплату одноразової грошової допомоги із розрахунку 750-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Втім, за результатами розгляду цієї заяви, листом № 220/13/Вих. ЗВГ/7852 від 24.11.2023, відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті.

На переконання позивача, вказана відмова є протиправною, оскільки на момент прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» розмір цієї допомоги визначався із розрахунку 750-кратного прожиткового мінімуму. Разом з цим, ОСОБА_1 зауважила на тому, що приписи постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 не мають застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки вказаний Закон має вищу юридичну силу.

Крім того, ОСОБА_1 акцентувала увагу на тому, що Міноборони згідно з протоколом № 22/С від 08.12.2023 відмовило у призначенні одноразової грошової допомоги удові та сину загиблого ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, на виконання приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», позивач набула право на отримання зарезервованих 2/3 часток одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 27.12.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/13571/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 19.01.2024, на підставі клопотання Міноборони, до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Міноборони у відзиві (а.с. 35-40) зазначило, що відповідно до частини дев`ятої статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 був затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, пунктом 3 якого передбачено, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Одночасно, пунктом 2 згаданої постанови встановлено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Приймаючи до уваги те, що датою смерті солдата ОСОБА_2 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері померлого була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 1/3 від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як то передбачалось Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції, яка діяла станом на 25.07.2016.

Крім того, відповідач зауважив на тому, що вирішення питань стосовно призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі смерті (загибелі) військовослужбовця, належить до дискреційних повноважень Міноборони і суд не вправі втручатися у цю дискрецію.

За таких обставин, оскаржуване рішення відповідач вважає правомірним, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Сумський обласний ТЦК та СП у поясненнях (а.с. 47-49) також зазначив, що за змістом Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю свого сина у розмірі 1/3 від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку з чим, оскаржувана відмова є правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 відповідно до наказу № 194 від 30.06.2016 був зарахований на посаду кулеметника військової частини польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ), а згідно з наказом командира ОТУ «Донецьк» був відряджений для безпосередньої участі в проведенні та забезпеченні АТО в районах Донецької та Луганської областей.

Під час проходження військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_2 помер, про що 29.07.2016 видано свідоцтво про смерть.

У зв`язку зі смертю сина, з метою отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», ОСОБА_2 протягом 2019-2023 років неодноразово зверталась до суду з позовами про захист своїх прав.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 по справі № 480/5868/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023, Міністерство оборони України зобов`язано було повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , призначити і виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», враховуючи вимоги ч. 1 ст. 163 цього Закону. (а.с. 5-11)

На виконання вказаного рішення суду, 28.07.2023 згідно з протоколом № 21/с, позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 1/3 від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті військовослужбовця 25.07.2016. (а.с. 14)

Не погоджуючись з розміром призначеної одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернулась до Міноборони з листом, у якому просила призначити одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. За результатами розгляду цього листа, відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги у такому розмірі, оскільки станом на день смерті ОСОБА_2 допомога призначалась у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а правові підстави для застосування Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції станом на 28.07.2023 відсутні. (а.с. 12)

Надаючи правову оцінку правовідносинам що виникли між сторонами та вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовців та членів їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, встановлюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991. (далі Закон № 2011-ХІІ)

Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів. (частина 1 статті 11 Закону № 2011-ХІІ)

Пунктом 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразовою грошовою допомогою у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві є гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. (підпункт 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ)

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 статті 162 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на 25.07.2016) у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 163 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 161 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Пунктом 9 вказаної статті встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Одночасно, абзацом 3 пункту 2 зазначеної постанови передбачалось, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» № 2004-VIII від 06.04.2017, який набрав чинності 07.05.2017, зокрема підпункт «а» частини 1 статті 162 Закону № 2011-ХІІ, викладено у новій редакції, відповідно до якої у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Пунктом 2 Прикінцевих положень зазначеного Закону встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Водночас, зміни до частини 9 статті 163 Закону № 2011-ХІІ, яка уповноважувала Кабінет Міністрів України визначати порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, не вносились.

Так само, не вносились зміни і до абзацу 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 23.12.2013 та пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Отже, за змістом вказаних норм, до 07.05.2017 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця призначалася у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а після цієї дати розмір цієї одноразової грошової допомоги складає 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Разом з цим, повноваження Кабінету Міністрів України визначати порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, не змінювалося.

Таким чином, системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язується із відповідною подією, зокрема, з датою смерті військовослужбовця та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання й розмір такої допомоги.

Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, яка має право на отримання грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

У цій справі судом встановлено, що солдат ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим у його матері ОСОБА_1 виникло право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства, яке врегульовувало ці правовідносини станом на день смерті. Тобто, у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (в редакції станом на 25.07.2016), у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як то передбачено Законом № 2011-ХІІ.

Доводи ОСОБА_1 щодо наявності у неї права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю сина у розмірі 750-кратного прожитковий мінімум, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як то передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» № 2004-VIII від 06.04.2017 (далі Закон № 2004-VIII), який набрав чинності 07.05.2017, суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Як уже зазначалось, правовідносини, пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991.

Цей Закон встановлює загальні підстави та умови отримання згаданої допомоги, а також, уповноважує Кабінет Міністрів України визначити конкретний механізм отримання цієї допомоги.

Закон № 2004-VIII, на який посилається позивач, фактично не змінював підстави та умови отримання одноразової грошової допомоги, не обмежував повноваження Кабінету Міністрів України визначати конкретний механізм отримання цієї допомоги, а лише змінював її розмір.

Разом з цим, Прикінцеві положення Закону № 2004-VIII, не встановлювали якихось особливостей призначення і виплати одноразової грошової допомоги, право на отримання якої виникло до набрання чинності цим Законом, а лише обмежували дію Закону для осіб, стосовно яких до набрання ним чинності прийнято рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Суд зазначає, що у разі коли в тексті закону передбачено право Кабінету Міністрів встановлювати певні особливості окремих правовідносин, відповідні акти Уряду отримують спеціальну дію. Це так звана «делегована правотворчість». Тобто, у випадках, коли підзаконний акт видано з дозволу й прямої вказівки закону та він регулює спеціальну сферу відносин, не підмінюючі закон повною мірою, цей підзаконний акт стає на один щабель із законом, стає спеціальним по відношенню до норм закону та отримує пріоритетну силу перед загальними нормами останнього.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 розвиває й деталізує положення Закону № 2011-ХІІ, та підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі нарівні із законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відповідність оскаржуваної відмови Міноборони критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про наявність у неї права на отримання 2/3 частки одноразової грошової допомоги, яка була зарезервована за вдовою та сином загиблого ОСОБА_2 , оскільки по-перше, це питання не було предметом розгляду Міноборони, а по-друге, рішення відповідача від 08.12.2023 про відмову у виплаті зарезервованої суми, на яке посилається позивач, оскаржується в судовому порядку (справа № 480/51/24).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик