Справа № 260/9776/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2024 року м. Ужгород№ 260/9776/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 04 від 09.03.2023 року;

- визнати ОСОБА_1 , такою, що має право на нарахування виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій;

-зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити мені грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у період з 07.03.1988 року по лютий 2023 року (до виходу на пенсію) працювала у комунальному закладі «Закарпатський академічний театр ляльок» Закарпатської обласної ради на посаді актриси-ляльковода, тобто орієнтовний стаж роботи в даному закладі становить 34 роки та 10 місяців. В 2023 році їй було призначено пенсію за віком, однак при цьому не було виплачено грошову допомогу в розмірі десять місячних пенсій, передбачену п.7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Свою відмову виплатити таку відповідач аргументував тим, що посада, яку обіймала позивач не відноситься до переліку посад, що дають право на отримання такої виплати. Вказане рішення відповідача вважає протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

Позивач наголошує, що працюючи на посадах актриси театру ляльок фактично виконувала роботу актора-ляльковода, яка передбачена п.2 Переліку посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583.

Представником відповідача подано до суду відзив на позов, відповідно до якого вважає позов ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню та зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачена можливість зарахування до спеціального страхового стажу, що дає право на виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, період роботи на посаді актриси лялькового театру.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.03.1988 року по лютий 2023 року (до виходу на пенсію) працювала у комунальному закладі «Закарпатський академічний театр ляльок» Закарпатської обласної ради на посаді актриси-ляльковода.

З лютого 2023 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Закарпатській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Разом з тим, при прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії ГУ ПФУ в Закарпатській області одноразову грошову допомогу, передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, не виплатило.

Позивач звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою, в якій просила виплатити їй одноразову грошову допомогу, передбачену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

09.03.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було прийнято рішення № 04 про відмову у проведенні перерахунку пенсії (щодо нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення). Дане рішення мотивоване тим, що в п.3 постанови №583 посада актриси лялькового театру при наявності 30 років не передбачена, право на призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 «Прикінцевих положень» до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 відсутнє.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Спірні правовідносини виникли з приводу встановлення наявності в позивача, як актриси-ляльковода, права на отримання грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058.

Так, згідно п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191.

Відповідно до п.1 Порядку, такий визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п.2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені:

- переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»;

- переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

Відповідно до п.5 Порядку, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно п.6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058, станом на день її призначення.

Відповідно до п.7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Судом встановлено, що єдиною підставою відмови у виплаті ОСОБА_1 спірної грошової допомоги є те, що в п.3 Постанови №583 посада актриси лялькового театру при наявності 30 років не передбачена, право на призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 «Прикінцевих положень» до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.

Оцінюючи правомірність такої відмови, суд враховує наступне.

Відповідно до п. «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, але не раніше досягнення 55 років.

Постановою КМУ №583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» було затверджено нормативні акти з питань пенсійного забезпечення, в тому числі і перелік посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до зазначеної постанови, право на пенсію за вислугу років мають при стажі творчої діяльності на посадах, передбачених у цьому пункті, не менше 20 років: артисти балету та балету на льоду; артисти - виконавці танцювальних номерів у професійних художніх колективах; артисти театрів міміки та жесту; травесті (артисти, які виконують ролі хлопчиків, підлітків, дівчаток); артисти цирків і концертних організацій: гімнасти, мотовелофігуристи, еквілібристи, балансери, акробати, наїзники, дресирувальники диких звірів, борці, клоуни (коверні), які виконують номери жанрів циркового мистецтва, що дають право на пенсію за вислугу років, силові жонглери, ліліпути - артисти всіх найменувань; артистки-вокалістки (солістки), солістки-бандуристки театрів опери і балету, музичних і музично-драматичних театрів, концертних організацій, телебачення і радіомовлення, оперних студій вищих навчальних закладів мистецтв, жокеї.

При стажі творчої діяльності на посадах, передбачених у цьому пункті, не менше 25 років право на пенсію мають: артисти-вокалісти (солісти) театрів опери і балету, музичних і музично-драматичних театрів, концертних організацій, телебачення і радіомовлення, оперних студій вищих навчальних закладів мистецтв (крім артисток-вокалісток (солісток), вказаних у пункті 1 цього Переліку); артисти - виконавці трюкових номерів (каскадери); артисти професійних хорових колективів, які виконують сольні партії; артисти, які грають на духових інструментах у професійних художніх колективах; артисти-ляльководи в театрах ляльок і цирках; артисти театрів юного глядача (театрів для дітей та юнацтва); жонглери та артисти оригінального жанру в цирках і концертних організаціях.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07 березня 1984 року, позивачка у період з 01.09.1980 року по 1984 рік навчалася та закінчила Дніпропетровське театральне училище; у період з 20.10.1988 року по 20.01.2022 рік працювала на посаді актриси ІІ категорії в Закарпатському обласному театрі (в подальшому перейменовано на Закарпатський академічний обласний театр ляльок Закарпатської обласної ради); з 20.01.2022 року переведена на посаду провідного майстра сцени; з 01.09.2023 року переведена на посаду артиста вищої категорії.

Згідно з довідкою про підтвердження спеціального стажу для призначення одноразової грошової допомоги №11 від 31.03.2023 року, виданою Комунальним закладом «Закарпатський академічний театр ляльок» Закарпатської обласної ради ОСОБА_1 дійсно працювала та продовжує працювати в КЗ «Закарпатський академічний театр ляльок» Закарпатської обласної ради на посаді артистки-ляльковода з 07 березня 1984 року по теперішній час. Даний період підлягає врахуванню до страхового стажу при призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ №1191 23.11.2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та її виплати».

Комунальний заклад «Закарпатський академічний театр ляльок» Закарпатської обласної ради є спеціалізованим підприємством, в якому працюють лише артисти-ляльководи, які працюють із ляльками. Специфікою театру передбачено роботу з лялькою.

Як вбачається з штатних розписів Комунального закладу «Закарпатський академічний театр ляльок» Закарпатської обласної ради артистів інших жанрів у театрі ляльок не існує, всі посади закладалися як «артист-ляльковод».

За таких обставин, виходячи з даних, вказаних у трудовій книжці позивач виконувала роботу артиста-ляльковода театру ляльок, що дає право на зарахування вказаного стажу роботи до спеціального стажу.

Разом з тим, суд враховує, що посада артиста-ляльковода у театрі ляльок включена до переліку посад, що дають право на пенсію за вислугу років при стажі творчої діяльності лише після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», отже до вказаного часу штатним розписом посади артистів-ляльководів передбачені не були.

ЄСПЛ у п.52,56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду.

На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно до пункту 7-1розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком, виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядком обчислення стажу, що дає право на призначення допомоги та її виплати, затвердженим Постановою КМУ від 23.11.2011 року №1191, передбачено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного Фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України, одночасно із першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивач має право на грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій на день призначення відповідно до п.7-1 розділу ХІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №04 від 09.03.2023 року про відмову у такій виплаті є протиправним.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №04 від 09.03.2023 року, яким було відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк