Справа № 640/27849/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Губської Л.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження заяви Файдюка Віталія Васильовича та Мєзєнцева Євгена Ігоровича про самовідвід у справі за апеляційною скаргою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_3 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (далі - відповідач), треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, в якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року до дати ухвалення рішення по цій справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року даний позов задоволено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем позивача був саме відповідач - Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ, а тому саме відповідач зобов`язаний здійснити позивачу відповідне відшкодування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при розгляді спору неправильно і не в повному обсязі визначено зміст спірних правовідносин, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2024 справу №640/27849/21 розподілено колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючий суддя Файдюк В.В., судді Губська Л.В., Мєзєнцев Є.І.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2024 року призначено справу № 640/27849/21 до розгляду у порядку письмового провадження з 05 березня 2024 року.

В ході підготовки зазначеної справи до розгляду головуючим суддею Файдюком В.В. було виявлено, що судді Файдюк В.В. та Мєзєнцев Є.І. брали участь у розгляді та вирішенні справи між тими самим сторонами зі схожим предметом спору при ухваленні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року по справі № 640/27971/20 під головуванням судді Земляної Г.В. за участі суддів Файдюка В.В. та Мєзєнцев Є.І., з огляду на що Файдюком В.В. та Мєзєнцевим Є.І. заявлено самовідвід.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяви суддів Файдюка В.В. та Мєзєнцева Є.І., судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч.1 статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно статті 39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Так, 28 липня 2021 року колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді Земляної Г.В., суддів Файдюка В.В. та Мєзєнцева Є.І. прийняла постанову у справі № 640/27971/20, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (, місцезнаходження: проспект Повітрофлотський, 28, Київ 03186) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 вересня 2016 року по 28 липня 2021 року у розмірі 2519842 (два мільйони п`ятсот дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 80 копійок.

Тобто, з наведеного вбачається, що Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 28 липня 2021 року по справі №640/27971/20 вже надав правову оцінку наявності у позивача права на стягнення з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на користь ОСОБА_3 середнього заробітоку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, і в справі №640/27849/21, і в справі № 640/27971/20 досліджувалося питання стягнення з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» (ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ця норма узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (справа Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) п. 98).

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України" від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Враховуючи, що існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10 червня 1996 року, § 32 , Звіти 1996-III).

У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, «правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. «Де Куббер проти Бельгії», 26 жовтня 1984 року, § 26, Серія А, № 86).

Відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з цією нормою унеможливлюється участь судді у розгляді справи за наявними в учасника судового розгляду викликаного певними обставинами сумніву щодо його неупередженості, з огляду на що суддями Файдюком В.В. та Мєзєнцевим Є.І. заявлено самовідвід.

Виходячи з необхідності обов`язкового дотримання принципу неупередженості суддів при розгляді справи, з метою уникнення сумнівів сторін у неупередженості та об`єктивності суддів Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І. та забезпечення дотримання принципів адміністративного судочинства, недопущення виникнення сумнівів у правосудності рішення, колегія суддів дійшла висновку, що заяви про самовідвід є обґрунтованими.

Отже, враховуючи наведене, з метою виключення будь-яких сумнівів у неупередженості та об`єктивності суддів Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І. та забезпечення дотримання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду, принципів адміністративного судочинства, заяви суддів підлягають задоволенню.

Приписи ч. ч. 1, 2 статті 40 КАС України визначають, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 39, 40, 243, 248, 321 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяви членів колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду Файдюка Віталія Васильовича та Мєзєнцева Євгена Ігоровича про самовідвід у справі № 640/27849/21 - задовольнити.

Прийняти самовідвід суддів Файдюка Віталія Васильовича та Мєзєнцева Євгена Ігоровича у справі № 640/27849/21 з розгляду апеляційної скарги Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про зобов`язання вчинити дії.

Передати справу № 640/27849/21 для визначення складу суду за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Л.В. Губська

Є.І. Мєзєнцев