Справа № 953/7363/21
Суддя: Єфіменко Н. В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/7363/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

судді Єфіменко Н.В.,

за участі секретаря Лущан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Василенка Владислава Валентиновича, Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

встановив:

19 квітня 2021р. ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся з позовом до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Василенка Владислава Валентиновича (далі: відпвідач-1), Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції (далі: відповідач-2) про скасування постанови серії ДП18 №599896 від 08.04.2021.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на винесення 08.04.2021р. відповідачем-1 стосовно нього постанови серії ДП18 №599896 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП, з якою він не згоден з наступних підстав: інформація з митних баз даних, яка зокрема, містить інформацію стосовно ввезення транспортних засобів, митного режиму ввезення транспортних засобів, осіб, відповідальних за дотримання митного режиму ввезення транспортних засобів, є інформацією з обмеженим доступом, її використання, навіть працівниками поліції, є порушенням законодавства; накладення штрафних санкцій за оскаржуваною постановою здійснено з порушенням вимог меморандуму між громадською організацією «Авто Євро Сила» і міністром МВС про не притягнення до відповідальності власників автомобілів на європейський реєстрації до прийняття закону про доступне розмитнення; в діях співробітників поліції має місце порушення норм Конституції України, порушення рівності конституційних прав громадян, рівності громадян перед законом оскільки тільки у Харкові виносяться постанови за ч.8 ст.121 КУпАП; оскаржувану постанову винесено на «місці вчинення правопорушення»; працівники поліції не склали протокол, а одразу винесли постанову.

26.04.2021р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.01.2021р. відповідачем-2 поданий відзив на позовну заяву в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову за винесення оскаржуваної постанови з додержанням норм чинного законодавства.

26.10.2021р. позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначено, що скріншоти ІПНП є неналежним та необґрунтованим доказом, оскільки з нього неможливо встановити джерело походження інформації та об`єкт, зазначений на фото екрану з незрозумілого носія, відсутнє посилання у протоколі на будь-які докази, крім відеозупису, не долученого до матеріалів справи у зв`язку зі знищенням.

14.11.2023 р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції (далі: відповідач-3).

До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

08.04.2021р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч.8 ст.121 та на нього накладено штраф у сумі 8 500 грн., про що свідчить постанова серії ДП18 №599896 від 08.04.2021.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 08.04.2021 р. о 10 год. 25 хв. у м. Харкові по пл. Свободи, буд.7, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 320B», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та здійснив рух ліворуч, а також порушено термін його тимчасового ввезення на митну територію України, строк до 21.06.2018р., згідно з ІПНП транспортний засіб ввезено ОСОБА_2 , використовується ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію України, чим порушив вимоги ст. 380 Митного кодексу України та ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» та п.п. 8.4.гПДР.

Позивач не погодився із притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП та звернувся до суду із даним позовом.

При цьому, фат керування 08.04.2021 р. о 10 год. 25 хв. у м. Харкові по пл. Свободи, буд.7 транспортним засобом «BMW 320B», р.н. НОМЕР_1 , позивач не заперечує.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує:

Відповідно до ст.1 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Приписами ст. 16 Закону передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Згідно з ч.8 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону №3353, свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, ч.2 ст.7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.8 ст.121 КУпАП).

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.

Суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки згідно з ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ч. 3 ст. 258 КУпАП протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП, оспорювання особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не покладає на уповноважену особу обов`язку зі складення протоколу про таке правопорушення.

За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що підставою для винесення поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції оскаржуваної постанови стало встановлення в діях позивача порушення ст.380 МК України та ст.16 Закону №3353, а саме: порушено термін його тимчасового ввезення на митну територію України, строк до 21.06.2018р., згідно з ІПНП транспортний засіб ввезено ОСОБА_2 , використовується ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію України, чим порушив вимоги ст. 380 Митного кодексу України та ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»

Відповідно до наданого суду скрін-шоту з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» автомобіль «BMW 320B», д.н.з. НОМЕР_1 , ввезено на територію України 21.06.2018 через пункт пропуску «Порубне-Сірет», вид: тимчасове ввезення терміном до 1 року, громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищевказаний документ містить всю необхідну інформацію, яка стосується обставин ввезення автомобіля «BMW 320B», д.н.з. НОМЕР_1 , на територію України, щодо якого встановлені обмеження МК України та є належним доказом у справі, оскільки в даних спірних відносинах з`ясуванню підлягає інформація про обставини ввезення на територію України автомобіля, яким 08.04.2021 керував позивач.

Положеннями ст.25 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.

Поліція може створювати власні бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також міжвідомчі інформаційно-аналітичні системи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Стаття 27 цього ж Закону надає поліцейському безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади з обов`язковим дотриманням норм Закону України "Про захист персональних даних.

Отже, працівниками патрульної поліції правомірно було отримано та досліджено відомості, які знаходяться в базах даних державних органів влади і які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортних засобів.

Факт керування легковим автомобілем «BMW 320B», д.н.з. НОМЕР_1 , позивачем не заперечувався.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України обставини скоєння позивачем правопорушення не потребують доказуванню, оскільки відповідач не заперечує сам факт керування «BMW 320B», д.н.з. НОМЕР_1 , 08.04.2021 р. о 10 год. 25 хв. у м. Харкові по пл. Свободи, буд.7.

Суд зазначає, що вказані вище відомості підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи, обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення, транспортний засіб передано у користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України.

Доказів на спростування факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суду не надано.

Отже, вищезазначеними обставинами та наявними в матеріалах справи доказами доведено обставини викладені в оскаржуваній постанові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова серії ДП18 №599896 від 08.04.2021. є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Щодо посилання представника позивача про порушення вимог меморандуму між громадською організацією «Авто Євро Сила» та міністром МВС про не притягнення до відповідальності власників автомобілів на європейській реєстрації суд зазначає, що у своїй діяльності органи Національної поліції керуються Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, законом України про «Національну поліцію», постановами ВРУ актами КМУ та актами МВСУ, а також іншими нормативно-правовими актами. Проте, Меморандум, на який посилається позивач, не є нормативно-правовим актом, що підлягає обов`язковому застосуванню.

Також, суд зазначає, що відсутність відеозапису правопорушення, не спростовує фактичних обставини справи та наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, оскільки витягом з ІПНП підтверджуються встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування позивача транспортним засобом, щодо якого порушені обмеження встановлені МК України, а тому доводи позивача, щодо відсутності доказів суд вважає необґрунтованими.

Щодо інших доводів позивача суд зазначає наступне.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керуєтьсяст.322 КАС України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на вищевказані положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом досліджені усі необхідні основні питання, важливі для ухвалення судового рішення.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, висновки, яких суд дійшов за наслідками розгляду справи, підстав задоволення позовних вимог не вбачається, відповідно, відсутні і підстави розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243,250,268,286,308,310,315,317,321,322,325,326,327 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора взводу№1 роти№1 батальйону№1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Василенка Владислава Валентиновича, Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач-1: Інспектор взводу№1 роти№1 батальйону№1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Василенко Владислав Валентинович (м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315А).

Відповідач-2: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315А).

Відповідач-3: Департамент патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3).

Повний текст рішення складено 19.01.2024.

Суддя -