Справа № 480/10639/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Бондаренко Л.В.,
представника позивача адвоката Молібог Ю.М.,
представника відповідача Міщенко Д.О.,
В С Т А Н О В И В:
В обгрунтування вимог позивач зазначив, що відповідач, керуючись п. 188.1 ст. 188 та п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України та орієнтуючись на митну вартість товару, підрахував, що ТОВ Суми Інтер Плюс при реалізації та списанні імпортованих овочів та фруктів, занизило базу оподаткування на суму 5 716 935,05 грн., внаслідок чого виникла недоплата ПДВ в сумі 1 143 387,00 грн. Однак, такий висновок контролюючого органу є невірним, оскільки, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України використовується для розрахунку сплати ПДВ саме при розмитнені товару. Позивач дотримався цієї норми і сплатив всі податки та збори, взявши за базу оподаткування митну вартість товару, зазначену в митних деклараціях.
Щодо ціноутворення для подальшої реалізації на внутрішньому ринку України позивач керувався п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, відповідно до якого база оподаткування операцій з постачання товарів визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів не може бути нижче ціни придбання таких товарів. Тобто, коли митна вартість імпортних товарів з урахуванням акцизного податку та ввізного мита перевищує їхню ціну, визначену зовнішньоекономічним договором (контрактом), платник ПДВ при подальшому продажу визначає базу оподаткування виходячи з договірної вартості таких товарів, але не нижче за ціну їх придбання, без врахування розміру митної вартості таких товарів. За таких обставин, рішення про донарахування ПДВ на суму 1 143 387,01 грн. по господарських операціях з реалізації та списання імпортованих овочів та фруктів є необгрунтованим та незаконним, відповідно і нарахування штрафних санкцій в сумі 285 846,75 грн., що становить 25 % від суми донарахування є протиправним.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення вимог заперечив, зазначивши, що в ході проведення перевірки встановлено, що в порушення п. 188.1 ст. 188, п. 190.1 ст. 190 Податкового Кодексу України позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість при проведенні господарських операцій з реалізації імпортованих овочів та фруктів та при проведенні операцій з їх списання (які не можуть бути використані в господарській діяльності підприємства) база оподаткування яких нижче за їх митну вартість.
Відповідно до п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 1 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, база оподаткування ПДВ на митній території України, при подальшій реалізації імпортованого товару, визначається положеннями п. 190.1 ст. 190 ПК України та обраховується виходячи з договірної вартості, але не нижче митної вартості цих товарів, тому податковим органом зроблений висновок про заниження суми податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з реалізацією товарів нижчеЈ ціни придбання (митна вартість) на суму ПДВ 1 143 387 грн., у тому числі за квітень 2023 р. у сумі 442 400 грн., за травень 2023 р. у сумі 122 921 грн., за червень 2023 р. у сумі 578 066 грн.
Також в ході проведення перевірки встановлено відсутність реєстрації податкових накладних ТОВ «Суми Інтер Плюс» за квітень, травень, червень 2023 р. на вказані суми, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій відповідно до ст. 120-1 Податкового кодексу України.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Суми Інтер Плюс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за результатами складено акт №5118/18-28-07-04-07/35540245/233 від 08.08.2023 ( а.с.10-32).
Зі змісту акта перевірки вбачається, що відповідач, посилаючись на п. 188.1 ст. 188 та п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України та орієнтуючись на митну вартість товару, підрахував, що ТОВ Суми Інтер Плюс при реалізації та списанні імпортованих овочів та фруктів, занизило базу оподаткування на суму 5 716 935,05 грн., внаслідок чого виникла недоплата ПДВ в сумі 1 143 387,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 р., - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
З метою застосування п. 198.5 ст. 198 ПК України податкові зобов`язання визначаються за товарами/послугами, необоротними активами:
придбаними для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаними для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі списання товарно-матеріальних цінностей у зв`язку з визнанням їх непридатними для використання такі товарно-матеріальні цінності не можуть бути використані у межах господарської діяльності підприємства.
Відповідно до 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Щодо посилання податкового органу на п. 190.1. ст. 190 ПК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Аналізуючи зміст наведеної норми, суд вважає, що дана норма використовується для розрахунку сплати ПДВ саме при розмитнені товару, а не при подальшій реалізації на території України, зокрема і при визначенні бази оподаткування при списанні імпортованих товарів.
Суд наголошує, що податковим органом не зазначено конкретної норми щодо обов`язку обрахунку бази оподаткування ПДВ на митній території України, при подальшому списанні імпортованих товарів, саме виходячи з договірної вартості, але не нижче митної вартості цих товарів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що при списанні овочів та фруктів TOB Суми Інтер Плюс» правомірно здійснили обрахунок бази оподаткування відповідно до ціни договору, а тому висновки податкового органу про заниження позивачем суму податкового зобов`язання по податку на додану вартість від проведених операцій по списанню імпортованого товару на суму є помилковими.
Так само щодо здійснення господарських операцій з реалізації імпортованих овочів та фруктів, база оподаткування якої нижча за її митну вартість, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення Митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Водночас, щодо посилання податкового органу на п. 190.1. ст. 190 ПК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Разом тим, аналізуючи зміст наведеної норми, суд приходить висновку, що дана норма використовується для розрахунку сплати ПДВ саме при розмитнені товару, а не при подальшій реалізації на території України.
Суд наголошує, що податковим органом не зазначено конкретної норми щодо обов`язку обрахунку бази оподаткування ПДВ на митній території України, при подальшій реалізації імпортованих товарів, саме виходячи з договірної вартості, але не нижче митної вартості цих товарів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що при реалізації овочів та фруктів позивач правомірно здійснив обрахунок бази оподаткування відповідно до ціни договору, а тому висновки податкового органу про заниження позивачем суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість від проведених операцій по реалізації імпортованого товару на суму є помилковими.
Також, надаючи правову оцінку рішеню контролюючого органу про застосування до позивача штрафних санкцій на суму 6 800,00 грн., суд вказує на таке.
Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України платник податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до ст. 188 і ст. 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 статті 201 ПКУ визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день включно) календарного місяця, - достаннього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН в інші терміни, ніж встановлено п. 201.1 ст. 201 ПКУ, є порушенням порядку їх реєстрації в ЄРПН.
При цьому ПК України передбачено можливість реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН в інші терміни, ніж встановлено п. 201.1 ст. 201 ПК України, але з нарахуванням штрафних санкцій за порушення порядку їх реєстрації в ЄРПН згідно з ст. 120 ПК України.
Згідно з п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України визначено, що у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою податкової накладної, складеної відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами а - г п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до ст. 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Водночас, судом зроблено висновок про правомірність дій позивача по обчисленню бази оподаткування під час списання та реалізації імпортованих товарів, що в свою чергу виключає притягнення платника податку до відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій.
Враховуючи наведене, суд вважає, що належних і достатніх доказів на спростування доводів позивача відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на надано, відтак оскаржувані рішення не відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 04 березня 2024 року.

Суддя Л.М. Опімах