Справа № 240/27538/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 105000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, про визнання протиправною та скасування постанови,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (далі відповідач) від 29 серпня 2023 року у ВП №67979227 про закінчення виконавчого провадження.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки прийнята за відсутності фактичного виконання рішення суду. Указує, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №240/2855/19 виконується з 01 жовтня 2022 року не правильно в частині нарахування та виплати розміру зазначеної доплати, тому державний виконавець передчасно закінчив виконавче провадження.
Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду уточненої позовної заяви щодо обґрунтування порушеного права та зазначення правових норм, яким протирічить оскаржувана постанова.
17 жовтня 2023 року на виконання вимог вказаної вище ухвали суду, позивачем подано до суду уточнюючу позовну заяву, яку ухвалою суду від 01 листопада 2023 року повернуто особі, яка її подала.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року скасовано, а справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання про відкриття позовного провадження.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 15 лютого 2024 року справу було передано судді Нагірняку М.Ф.
19 лютого 2024 року суддя Нагірняк М.Ф. подав заяву про самовідвід, яка ухвалою задоволена, а справу передано до канцелярії суду для визначення головуючого судді.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючими суддею Окис Т.О.
Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області). Вказаною ухвалою, також витребувано у відповідача належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження №67979227 і всі матеріали, що були, або які мали бути взяті ними до уваги при прийняті рішення, вчиненні дій, допущення бездіяльності з приводу яких подано позов.
04 березня 2024 року до суду надійшли пояснення, у яких ГУ ПФУ в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Указує, що позивач, уважаючи, що рішення суду не виконано, вийшов за межі резолютивної частини рішення суду у справі №240/2855/19, тому що ним не було зобов`язано пенсійний орган здійснювати нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, з 01 жовтня 2022 у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 жовтня 2022 року з урахуванням наступних змін. Уважає, що вказані вимоги є, по суті, новими та не вирішеними на час прийняття рішення суду у справі № 240/2855/19, а тому повинні розглядатися в іншому позовному провадженні.
Суд установив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №240/2855/19 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати з 17 липня 2018 року як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області з 17 липня 2018 року здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік та вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою від 24 грудня 2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №67979227 з виконання виконавчого листа №240/2855/19, виданого 18 червня 2021 року.
10 січня 2022 року державний виконавець звернувся до боржника (ГУ ПФУ в Житомирській області) з вимогою надати інформацію щодо виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №240/2855/19.
13 січня 2022 року у відповідь на вказану вимогу, листом №0600-0304-8/4292 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило, що ОСОБА_1 проведено перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам із урахуванням її зміни на відповідний рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з 17 липня 2018 року виходячи з двох мінімальних заробітних плат, тобто 3723,00 грн, з 01 січня 2019 року 4173,00 грн, з 01 січня 2020 року 4723,00 грн, з 01 вересня 2020 року 5000,00 грн, з 01 січня 2021 року 6000,00 грн, з 01 грудня 2021 року 6500,00 грн. З 01 лютого 2022 року виплата пенсії буде здійснюватися у розмірі визначеному на виконання рішення суду. Рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування. Інформацію про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №240/2855/19 та про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (IKIC ПФУ)… Головним управлінням в межах наданої компетенції проведено комплекс заходів для повного та неухильного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №240/2855/19. Виплата заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням, може бути проведена за умови надходження бюджетного фінансування Пенсійному фонду України.
29 серпня 2023 року державний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №67979227, оскільки згідно повідомлення ГУ ПФУ в Житомирській області рішення суду фактично виконано, а саме нараховано та виплачено підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Уважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 подала цей позов до суду.
Учасники справи у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 9 цієї правової норми, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відтак, 05 березня 2024 року суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, про постановив протокольну ухвалу.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1404-VIII).
У частині 1 статті 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частинами 1 та 5 статті 26 Закону України № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII.
Так, згідно з названою правовою нормою за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Так, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені названим Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Як установлено судом з матеріалів справи, постанова про закінчення виконавчого провадження від 29 серпня 2023 року прийнята державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.
Так, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Тобто, з указаних документів убачається, що ГУ ПФУ в Житомирській області станом на 01 жовтня 2022 року визначило розмір доплати до пенсії з розрахунку 6500 грн * 2.
Проте, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 01 жовтня 2022 року мінімальна заробітна плата становить 6700 грн.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ в Житомирській області невірно обраховувало та виплачувало доплату до пенсії на виконання рішення суду з 01 жовтня 2022 року по 29 серпня 2023 року (день винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження), тобто без урахування зміни її розміру упродовж року.
Згідно рішення суду ГУ ПФУ в Житомирській області зобов`язане нараховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати у кожному році. Такий обов`язок виникає також у випадку, коли протягом відповідного календарного року згідно законодавства змінюється розмір мінімальної заробітної плати.
Отже, виконанням рішення суду від 26 травня 2020 року у справі №240/2855/19 в межах виконавчого провадження ВП №67979227 в повному обсязі буде саме нарахування і виплата ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік з урахуванням її подальшої зміни упродовж відповідного року.
Окрім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Суд уважає помилковим твердження відповідача про те, що рішення суду у справі №240/2855/19 передбачає одноразовий характер виконання та не може вважатися виконавчим документом про стягнення періодичних платежів, тобто предметом стягнення є не пенсія, як періодичний платіж, а разове стягнення за судовим рішенням неправомірно невиплаченої пенсії.
Як убачається зі змісту названого рішення, доплата до пенсії на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є періодичним платежем, підлягає нарахуванню і виплаті щомісяця пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення. Сума заборгованості, яка утворилась у зв`язку з невиконанням такого обов`язку органом Пенсійного фонду України, не спростовує зазначеного.
Також суд не приймає до уваги твердження ГУ ПФУ в Житомирській області про те, що на дії по проведенню нарахування і виплати доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01 жовтня 2022 року, рішення суду у справі №240/2855/19, з метою виконання якого відкрито виконавче провадження №67979227 не поширює свою дію.
Як убачається з усталеної судової практики (постанови Верховного Суду України від 23 квітня 2013 року № 21-239а11, від 19 березня 2013 року № 21-53а13, від 05 листопада 2013 року№21-293а13, від 07 липня 2014 року №21-222014 тощо), відступу від якої не здійснювалось Верховним Судом, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.
Аналогічний підхід, на переконання суду, підлягає застосуванню і щодо доплати до пенсії.
Станом на 01 жовтня 2022 року, так само як і на день розгляду цієї справи, зміни до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також і до інших нормативно-правових актів, якими керувався суд при ухваленні рішення у справі №240/2855/19, не вносилися.
Отже, ГУ ПФУ в Житомирській області зобов`язане проводити нарахування і виплату доплати до пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається станом на момент вчинення таких дій.
Обмеження такого обов`язку датою набрання рішенням суду законної сили, на переконання суду, може призвести до позбавлення особи права на отримання доплати, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки така особа не зможе звернутися до суду з аналогічним позовом до того самого відповідача з огляду на те, що приписи нормативно-правового регулювання спірних правовідносин не змінилися.
Суд звертає увагу, що державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, повинен був пересвідчитися не тільки у проведенні виплати заборгованості по нарахованій доплаті до пенсії на виконання рішення суду, а й у правильності виконання рішення суду в частині проведення нарахування та виплати такої доплати у розмірі, визначеному у рішенні суду, на час закінчення виконавчого провадження, чого ним зроблено не було.
Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд уважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення, а державний виконавець, приймаючи таку постанову, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, встановлені чинним законодавством.
Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження від 29 серпня 2023 року ВП №67979227, є протиправною і підлягає скасуванню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, натомість доводи позивача є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю.
На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 272, 287, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та касувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29 серпня 2023 року у ВП №67979227 про закінчення виконавчого провадження.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом десяти днів з дати його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис