Справа № 640/18119/22
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року 640/18119/22

Київський окружний адміністративний суд, у складі: Головуючого судді: Парненко В.С., суддів: Білоноженко М.А., Діски А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство фінансів України, про визнання незаконною та скасування постанови та додатків,

в с т а н о в и в:

26.09.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконною Постанову Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. № 401 "Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету" в частині повного скорочення та спрямовання до резервного фонду державного бюджету видатків за бюджетною програмою КПКВК 1511040 "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які потребують поліпшення житлових умов" з урахуванням Конвенції про права осіб з інвалідністю;

- визнати незаконним Додаток до Постанови Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. № 401 "Скорочення видатків загального фонду Державного бюджету України на 2022 рік, передбачених головним розпорядникам коштів державного бюджету" в частині повного скорочення та спрямовання до резервного фонду державного бюджету видатків за бюджетною програмою КПКВК 1511040 "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які потребують поліпшення житлових умов" з урахуванням Конвенції про права осіб з інвалідністю;

- скасувати Постанову Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. № 401 "Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету" в частині повного скорочення та спрямовання до резервного фонду державного бюджету видатків за бюджетною програмою КПКВК 1511040 "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які потребують поліпшення житлових умов" з урахуванням Конвенції про права осіб з інвалідністю;

- скасувати незаконний Додаток до Постанови Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. № 401 "Скорочення видатків загального фонду Державного бюджету України на 2022 рік, передбачених головним розпорядникам коштів державного бюджету" в частині повного скорочення та спрямовання до резервного фонду державного бюджету видатків за бюджетною програмою КПКВК 1511040 "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які потребують поліпшення житлових умов" з урахуванням Конвенції про права осіб з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Постановою №401 в частині повного скорочення та спрямування до резервного фонду державного бюджету видатків за бюджетною програмою КПКВК 1511040 «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для осіб з інвалідністю І-ІІ групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та які потребують поліпшення житлових умов» порушуються його права та законні інтереси на отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/18119/22 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України (далі - третя особа).

19.05.2023 від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла до Київського окружного адміністративного суду адміністративна справа №640/18119/22 на виконання Закону України №2825-IX від 13 грудня 2022 «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.05.2023 дану справу передано на розгляд судді ОСОБА_2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 (суддя ОСОБА_2.) прийнято до провадження адміністративну справу №640/18119/22 та вирішено, що справа буде розглядатися колегіально.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 за №949/0/15-23 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з пунктами 2.3.3, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, підпункту 3.3.2 пункту 3.3 частини 3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду Київського окружного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справ на підставі Розпорядження від 30.10.2023 №231-р/ка.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023 справу №640/18119/22 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Парненко В.С., судді: Білоноженко М.А., Харченко С.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 10.11.2023 прийнято адміністративну справу до провадження. Розгляд справи розпочато спочатку та призначено судове засідання на 06 грудня 2023 року о 12:00 год.

Згідно з довідкою від 06.12.2023 судове засідання, призначене на 06.12.2023 року, не відбулось, у зв`язку з технічними несправностями системи «Відеоконференцзв`язку».

У відповідності до довідки від 24.01.2024 слухання справи, яке призначене на 24.01.2024, не відбулось та знято з розгляду, у зв`язку з перебуванням судді Харченко С.В. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 справу №640/18119/22 передано на розгляд складу колегії суддів: головуючий суддя Парненко В.С., судді: Білоноженко М.А., Діска А.Б.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представниками відповідача та третьої особи подано заяви про проведення підготовчого засідання без участі сторін та їх представників, і призначення справи до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 закрито підготовче засідання та призначено адміністративну справу №640/18119/22 до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що у зв`язку з посиленням збройної агресії Російської Федерації проти України, визнанням самопроголошених утворень на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей України та з метою забезпечення здійснення видатків на національну безпеку і оборону Законом України «Про внесення зміни до розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України» від 23.02.2022 за №2098-ІХ, зазначений розділ Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 221, зокрема, передбачено, що у 2022 році Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо скорочення видатків і кредитування державного бюджету та їх спрямування до резервного фонду державного бюджету з метою використання на потреби Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, залучених до виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканності державного кордону та захисту держави; щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Відповідач вказує, що Постанова №401 прийнята Урядом на підставі та в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, а тому твердження позивача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Третьою особою подано до суду письмові пояснення у яких зазначає, що на виконання абзацу 2 підпункту 2 пункту 22 «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України та з урахуванням регламентних вимог Кабінету Міністрів України розроблено проект постанови, яка передбачає накопичення коштів резервного фонду, які в оперативному порядку спрямовуватимуться на забезпечення потреб сектору оборони та безпеки для зупинення військової агресії російської федерації проти України та вирішення невідкладних питань спричинених військовими діями України.

Вказує, що Постанова №401 розроблена належним суб`єктом владних повноважень, прийнята повноважним органом - Кабінетом Міністрів України у відповідності до законодавства, на виконання положень нормативно-правового акта вищої юридичної сили - Бюджетним кодексом України та у спосіб встановлений законом для забезпечення незалежності та територіальної цілісності країни, що становить фундаментальне зобов`язання держави у забезпеченні захисту незалежності України та її територіальної цілісності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегією суддів встановлено наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ї групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.09.2016, виданим Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради.

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 №78 відповідно до п. 32 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (далі по тексту - Правила) ОСОБА_1 взято на квартирний облік при виконавчому комітеті Полтавської міської ради з 10.03.2010 року та включено до списку, як інваліда війни з 03.11.2016.

На час звернення до суду перебуває у черзі під №67, що підтверджується листом Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 14.08.2020 за вих. №Ф04.1-11/5842297.

01 квітня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №401 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» (далі по тексту - Постанова №401), якою відповідно до абзацу другого підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України скорочено видатки загального фонду Державного бюджету України на 2022 рік, передбачені головним розпорядникам коштів державного бюджету за програмами згідно з додатком, та збільшено обсяг видатків за програмою 3511030 «Резервний фонд» на суму 73 324 506,8 тис. гривень.

Згідно з додатком до Постанови №401 скорочено видатки, зокрема, за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету - 1511040; найменування згідно з відомчою і програмною класифікаціями видатків та кредитування державного бюджету: «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для осіб з інвалідністю I - II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов» на суму -1 733 107,5 тис. гривень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справі, яка розглядається, ключовим є питання можливості в умовах воєнного стану у спосіб внесення змін до бюджетного законодавства з подальшим ухваленням Урядом рішення, встановлювати (звужувати) обсяг соціальних пільг шляхом скорочення розміру грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (надалі - Закон №794-VII).

Відповідно до частин першої, другої статті 49 вказаного Закону №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

21.02.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №119 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», якою внесено зміни до постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» та постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №719 «Питання забезпечення житлом сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також інвалідів I-II групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов» (далі по тексту - Постанова №719).

Зокрема, постановою №719 затверджено:

- Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей;

- Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей.

Право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю I-II групи, визначені пунктами 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та особи, які втратили функціональні можливості нижніх кінцівок, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, які перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю) (пункт 3 Порядку).

Грошова компенсація членам сім`ї загиблого або особам з інвалідністю виплачується у повному обсязі в порядку черговості постановки на квартирний облік та з урахуванням категорії отримувача грошової компенсації для членів сімей загиблого, передбачених пунктом 2 цього Порядку, за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10, а також для осіб з інвалідністю I-II групи, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, які втратили функціональні можливості нижніх кінцівок, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, та потребують поліпшення житлових умов.» (пункт 4 Порядку).

Отже, Постанова №119 має на меті поліпшення житлових умов для сімей загиблих осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10, а також для осіб з інвалідністю І-II групи, визначених абзацами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, які втратили функціональні можливості нижніх кінцівок, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, та потребують поліпшення житлових умов.

З 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).

Підпунктом 2 пункту 4 вказаного Указу доручено Кабінету Міністрів України невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено.

Згідно статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (надалі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку цих обмежень.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Згідно статті 95 Конституції України, бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Колегія суддів зазначає, що у Державному бюджеті України щорічно та обов`язково формується резервний фонд для здійснення видатків, які не мають постійного характеру і не могли бути передбачені під час складання проекту бюджету. Існування такого інструменту є важливим та необхідним для оперативного реагування Кабінетом Міністрів України як на надзвичайні ситуації, так і на інші непередбачені заходи, несвоєчасне здійснення яких може завдати значних збитків та невідворотних наслідків.

Абзацом 2 підпункту 2 пункту 221 розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України передбачено, що у зв`язку з посиленням збройної агресії Російської Федерації проти України, визнанням самопроголошених утворень на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей України та з метою забезпечення здійснення видатків на національну безпеку і оборону, у 2022 році Кабінет Міністрів України може приймати рішення:

за погодженням з Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України щодо скорочення видатків і кредитування державного бюджету та їх спрямування до резервного фонду державного бюджету з метою використання на потреби Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, залучених до виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканності державного кордону та захисту держави;

щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування;

щодо особливостей формування та виконання місцевих бюджетів, діяльності учасників бюджетного процесу на відповідних територіях;

щодо додаткових положень, що регламентують процес виконання державного бюджету.

23 лютого 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення зміни до розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України» №2098 (чинний на момент прийняття оскаржуваної постанови).

Цим Законом чітко унормовано, що Кабінет Міністрів України у 2022 році приймає рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів.

Згідно з Пояснювальною запискою до цього Закону, він покликаний гарантувати, що в умовах війни (повномасштабної збройної агресії) держава максимально та оперативно використовує всі можливості для забезпечення здійснення видатків на національну безпеку і оборону.

Таким чином, внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану на території України, Урядом визначено невідкладні заходи, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, в тому числі забезпечення фінансування таких заходів.

З огляду на це сталися суттєві зміни у правовому регулюванні бюджетного процесу.

Це пов`язано з тим, що в таких умовах надзвичайно важливо забезпечити належне функціонування бюджетної системи України, оперативне надходження та використання коштів бюджетів для фінансування видатків на безпеку й оборону у період дії воєнного стану.

Отже, в умовах воєнного стану законодавець на конституційному рівні допустив можливість обмеження соціальних прав громадян.

Як убачається з матеріалів справи, на засіданні Уряду 1 квітня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв, зокрема проект постанови «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету», що підтверджується підпунктом 3 пункту 1 протоколу засідання Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 року №58.

Міністерством фінансів України направлено на адресу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України Зеленського В.О. лист вх. №025/12670-01 наступного змісту:

«З метою оперативного забезпечення потреб сектору оборони та безпеки для зупинення військової агресії Російської Федерації проти України та вирішення невідкладних питань спричинених військовими діями проти України в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», абзацу другого підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, а також на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №401 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» просимо погодити скорочення видатків загального фонду державного бюджету передбачені головним розпорядникам коштів державного бюджету Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» за програмами згідно з додатком до зазначеної постанови та спрямування 73 324,5 млн грн до резервного фонду державного бюджету шляхом збільшення обсягу видатків за програмою 3511030 «Резервний фонд».

Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України погоджено скорочення видатків державного бюджету та їх спрямування до резервного фонду.

Таким чином, оскаржувана постанова прийнята у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Відповідно до статті 15 Європейської конвенції з прав людини (1951 року, Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) «Відступ від зобов`язань під час надзвичайної ситуації» під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Згідно зі статтею 4 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року) під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою і про наявність якого офіційно оголошується, держави-учасниці цього Пакту можуть вживати заходів на відступ від своїх зобов`язань за цим Пактом тільки в такій мірі, у якій це диктується гостротою становища, при умові, що такі заходи не є несумісними з їх іншими зобов`язаннями за міжнародним правом і не тягнуть за собою дискримінації виключно на основі раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії соціального походження. Це положення не може бути підставою для якихось відступів від статей 6 (право на життя), 7 (заборона катування), 8 (заборона рабства), 11 (заборона позбавлений волі на тій лише підставі, що особа не в змозі виконати якесь договірне зобов`язання), 15 (заборона зворотної дії в часі закону, який визначає кримінальну відповідальність), 16 (право на невідчужувану правосуб`єктність) і 18 (свобода думки та совісті).

У Рішенні від 8 жовтня 2008 року №20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права, зокрема статтю 22 Загальної декларації прав людини про те, що розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні Конституційного Суду від 22 травня 2018 року №5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права».

З аналізу вищезазначених рішень Конституційного Суду України можна дійти висновку, що держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю. Одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, передусім, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

Колегія суддів наголошує, що в умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси, у тому числі фінансові, для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Відтак, прийняті органами державної влади рішення, направлені для досягнення вказаних цілей, повинні піддаватись судовому контролю з особливою увагою. Водночас, за межами воєнного стану, при досягненні інших суспільних цілей, розсуд держави є істотно вужчим.

Згідно положень статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

У постанові Верховного Суду по справі №580/2869/22 висловлено позицію, що підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України.

При цьому обмеження прав людини і громадянина під час війни може бути цілеспрямованим і масовим, однак очевидним є те, що в умовах воєнного стану підстави для його виправдання є іншими ніж у мирний час.

Питання оцінки таких обмежень обумовлюються, серед іншого, тим, що у військовий час органи державної влади з метою здійснення оборони держави можуть надавати перевагу аргументам, які обумовлюють посилення обороноздатності (потреби оборони), а не тим, які націлені на індивідуальні права.

В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, якою передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач вважає, що відповідачем обмежено його право на отримання компенсації за житло, як соціальну гарантію захисту, що передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Водночас, правовідносини щодо соціального захисту громадян регулюються статтею 46 Конституції України, яка у наведених вище положеннях частини другої статті 64 Основного Закону відсутня.

А тому, виконання вимог соціального захисту, що визначні статтею 46 Конституції України, можуть бути обмежені, що прямо передбачено положеннями статті 64 Конституції України, з метою забезпечення Держави здійснювати обороноспроможність та захист суверенітету.

Водночас реалізація норм Постанови №401 сприяє здійсненню заходів щодо підвищення обороноздатності і безпеки держави з огляду на збройну агресію російської федерації проти України.

Важливо зазначити, що видатки, які передбачалось скоротити оскаржуваною постановою, є непершочерговими. У свою чергу, таке скорочення дозволить забезпечити накопичення коштів резервного фонду, які в оперативному порядку спрямовуватимуться на забезпечення потреб сектору оборони та безпеки для зупинення військової агресії РФ проти України та вирішення невідкладних питань спричинених військовими діями проти України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в умовах воєнного стану Урядом вжито першочергові заходи щодо переорієнтування бюджету країни на військові цілі та здійснення найнеобхідніших соціальних, гуманітарних видатків, спрямованих на підтримку життєдіяльності населення та забезпечення роботи критичної інфраструктури.

Вищенаведені обставини є виключними та такими, що підтверджують необхідність прийняття оскаржуваної постанови у період дії воєнного стану.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постанова №401 не передбачає скасування пільг для учасників бойових дій, ветеранів війни-інвалідів війни щодо виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, а лише передбачає скорочення видатків на зазначені цілі саме у 2022 році, що в умовах воєнного стану відповідає легітимній меті.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем доведена правомірність винесення спірної постанови, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, а отже, позовні вимоги позивача не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог, підстав для розподілу судових витрат - не вбачається.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Підстави щодо розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Парненко В.С.

Судді: Білоноженко М.А.

Діска А.Б.