Справа № 420/27211/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27211/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Павел Ольги Юріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Поповим В.Ф. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року адвокат Павел Ольга Юріївна в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмові у призначенні пенсії на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за 2017, 2018, 2019 роки;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити пенсію за віком з 30.06.2023 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 15.06.2020 року.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що у 2014 році йому ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте виплата пенсії була припинена у зв`язку із працевлаштуванням. У 2020 році по досягненню 60 років ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, ГУ ПФУ в Одеській області поновив виплату пенсії за вислугу років та здійснив переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, при обрахунку розміру пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати за період з 2014 по 2016 роки. ОСОБА_1 вважає, що такі дії є протиправними, оскільки пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначена вперше, тому застосуванню підлягав показник середньої заробітної плати за 2017, 2018, 2019 роки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у застосуванні до обрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з 30.06.2023 року показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 30.06.2023 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2017, 2018, 2019 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

- у задоволенні іншої частини позову відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, адвокат Павел О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його в цій частині таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції змінити оскаржуване рішення в частині визначення дати, з якої зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією, тобто замість 30.06.2023 року, зазначити 15.06.2020 року.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції вірно визначив момент, з якого права Позивача на правильний розрахунок пенсії були порушені Відповідачем 15.06.2020 року, адже нарахована пенсія за віком була розрахована неправильно, із застосуванням заниженого показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки. Проте, в задоволенні позовної вимоги про здійснення перерахунку та виплати різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією з 15.06.2020 року судом першої інстанції було відмовлено з огляду на те, що початок спірного періоду щодо обрахунку пенсійної виплати із застосуванням належного показника середньої заробітної плати визначений Позивачем у позовній заяві, як дата звернення із заявою про проведення такого обрахунку, а саме 30.06.2023 року. В свою чергу, встановивши, що порушення прав Позивача триває з 15.06.2020 року, суд не вжив заходів щодо їх належного поновлення. З огляду на встановлення судом першої інстанції факту порушення прав Позивача, що виразилось в неправомірному незастосуванні Відповідачем показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2017-2019 роки, скаржник вважає, що належним способом захисту порушеного права Позивача зобов`язати Відповідача здійснити з 15.06.2020 року перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2017, 2018, 2019 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

ГУ ПФУ в Одеській області надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.04.2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте з 01.09.2014 року виплату пенсії було призупинено у зв`язку із працевлаштуванням на роботу.

Після досягнення 60-ти річного віку, а саме 15.06.2020 року, ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 23 від 22.06.2020 року Головне управління з 15.06.2020 року перевело ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком взято середній заробіток за три попередні роки, що передували призначенню пенсії за вислугу років, а саме за 2014-2016 роки.

Тобто, після призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» змін у розрахунку середнього заробітку для обчислення пенсії не відбулось, пенсійний орган застосував середній заробіток за 2014-2016 роки.

30.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням середньої заробітної плати для обчислення пенсії на момент набуття пенсійного віку.

14.07.2023 року ГУ ПФУ в Одеській області листом повідомило, що з 15.06.2020 року поновлено виплату пенсії та переведено на пенсію за віком при страховому стажі 41 рік (враховано по 30.04.2020 року), середньомісячній заробітній платі 6 309, 62 грн. (коефіцієнт заробітку 1,29062 х 4888,83 середній заробіток за 2014-2016 роки х 1,17 х 1,11), обчисленій за період з 01.07.2000 по 30.04.2014 року згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір встановлено на рівні 2 651,38 грн., де: розмір пенсії за віком 2 586, 94грн., доплата за 6 років понаднормативного стажу 64, 44 грн.. Оскільки з 02.04.2014 року отримувалась пенсія за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахована заробітна плата за 2014-2016 роки 4 888, 83 грн., проіндексована відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону.

Стверджуючи про протиправність дій Відповідача з приводу незастосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2017, 2018 та 2019 роки, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки у 2020 році Позивачу вперше призначено пенсію, яка передбачена Законом № 1058, тому її розмір мав бути обчислений із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (2017, 2018, 2019 рр.), що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком (2020 р.). Відтак, Позивачу протиправно відмовлено у перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки починаючи з 30.06.2023 року.

Відмовляючи в частині зобов`язання Відповідача призначити Позивачу пенсію за віком з 30.06.2023 року, суд першої інстанції зазначив, що такий вид пенсії вже призначено з 15.06.2020 року, а права Позивача порушені в частині обрахунку розміру пенсії за віком, тому ефективним способом захисту буде зобов`язати пенсійний орган належно розрахувати розмір пенсії Позивача з дати відмови у здійсненні такого обрахунку, а саме з 30.06.2023 року.

Відмовляючи в частині проведення перерахунку та виплати різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією з 15.06.2020 року, суд першої інстанції зазначив, що початок спірного періоду щодо обрахунку пенсійної виплати із застосуванням належного показника середньої заробітної плати визначений Позивачем у позовній заяві, як дата звернення із заявою про проведення такого обрахунку, а саме 30.06.2023 року.

В даному випадку, в межах цієї справи, адвокатом Павел О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог Позивача.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом із тим, як встановлено ч. 1 ст. 10 цього ж Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас, ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV. Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Як встановлено колегією суддів, у 2014 році ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 звернувся вперше до пенсійного органу 30.06.2023 року.

В свою чергу, на підставі рішення Арцизького об`єднаного управління ПФУ за № 23 ОСОБА_1 здійснено перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи із середньомісячній заробітній платі 4 858, 41 грн., (коефіцієнт заробітку 1,29062 х 3 764, 40 середній заробіток за 2014-2016 роки).

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що в даному випадку Відповідачем мало бути здійснено не переведення Позивача з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії за вислугу років (Закон України «Про пенсійне забезпечення») на пенсію за віком (Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а призначити пенсію за віком.

Разом з цим, керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15), за якими у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем протиправно застосовано в спірних правовідносинах норми ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV, а Позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 317/4306/16-а (2-а/317/79/2016), від 13.11.2018 у справі № 359/4777/17, від 27.11.2018 у справі № 514/1529/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 639/2751/17.

Отже, для призначення пенсії у 2020 році Позивачу, має застосовуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення тобто за 2017-2019 роки, у зв`язку з чим колегія суддів вважає дії Відповідача щодо відмови у такому застосуванні протиправними.

Беручи до уваги заявлені у позові вимоги ОСОБА_1 , а також встановленні вище обставини щодо призначення нового виду пенсії за віком не у встановленому законом порядку у зв`язку із незастосуванням показників середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV, колегія суддів дійшла висновку про їх задоволення враховуючи наступне.

За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» і «Москаль проти Польщі»). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки при призначенні нового виду пенсії ОСОБА_1 за віком, незастосовано показники середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV, тому належним способом захисту є:

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити з 30.06.2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, провести відповідний перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 15.06.2020 року.

Проте, суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині, з яким колегія суддів категорично погодитись не може з огляду на те, що при призначенні ОСОБА_1 з 15.06.2020 року пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), згідно частини 2 статті 40 цього Закону.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та, в свою чергу, наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 322 КАС України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як передбачено ч.ч. 1 та 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, як встановлено судом, за подання апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у сумі 1 611 грн., який було сплачено згідно квитанції № 2315-7713-1582-6399 від 13.01.2024 року.

Таким чином, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому сплачений апелянтом судовий збір за її подачу підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 611 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Павел Ольги Юріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині постановити нове рішення про його задоволення.

Резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року викласти у наступній редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у застосуванні до обрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з 30.06.2023 року показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 30.06.2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, провести відповідний перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 15.06.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 611 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко