Справа № 240/25913/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/25913/23

категорія 102010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до із позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини при розгляді звернення від 31.08.2022 про порушення посадовими особами Держпродспоживслужби вимог Конституції України, Законів України "Про звернення громадян", "Про захист прав споживачів" при розгляді звернень (заяв, скарг) та зобов`язати розглянути таке звернення відповідно до вимог законодавства;

- стягнути з відповідача по справі моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн. та судові витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем направлено відповідачу звернення від 31.08.2022, однак відповідь на таке звернення надано представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 28.02.2023 №10235.4/К-14859.3/22/45.4, тобто через шість місяців після його реєстрації, що само по собі вже є порушенням місячного терміну розгляду звернень, встановленого ст. 20 Закону України "Про звернення громадян". Також зазначено, що Уповноважений Верховної Ради з прав людини не дав жодної відповіді на поставлені питання у зверненні та не зробив правового аналізу порушень, допущених при розгляді його звернень (заяв, скарг), а тому, вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою судді від 21.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 26.10.2023 об 11 год. 00 хв.

25.10.2023 через відділ документального забезпечення суду від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначає, що позивачем не надано доказів реального порушення його прав та інтересів, а лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповіді, викладеної у листі відповідача від 28.02.2023 за №10235.4/К-14859.3/22/45.4. Зазначає, що незгода з позицією, викладеною у відповіді на звернення позивача, не може свідчити про порушення вимог Закону України "Про звернення громадян".

26.10.2023 судове засідання по справі не слухалось у зв`язку з перебуванням судді Попової О.Г. у щорічній відпустці. Наступне судове засідання призначено на 09.11.2023 об 11 год. 30 хв.

Через відділ документального забезпечення суду 26.10.2023 позивачем подано клопотання щодо зобов`язання відповідача надати конкретні пояснення по предмету спору.

Ухвалою суду від 31.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання позивача.

09.11.2023 позивачем подано відповідь на відзив.

Також, 09.11.2023 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 грн.

Протокольною ухвалою суду від 09.11.2023 закрито підготовче провадження і призначено адміністративну справу до розгляду по суті на 12.12.2023 об 11 год. 00 хв.

12.12.2023 через відділ документального забезпечення суду позивачем подано клопотання про приєднано до матеріалів справи додаткових документів.

Протокольною ухвалою суду від 12.12.2023 у задоволенні клопотання позивача відмовлено, оголошено перерву до 17.01.2024 об 11 год. 00 хв. для надання позивачем письмових пояснень у справі згідно пункту 5 клопотання від 12.12.2023.

17.01.2024 судове засідання не слухалось у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги по всій території України та розгляд справи відкладено на 13.02.2024 об 12 год. 00 хв.

13.02.2024 позивачем подано письмові пояснення, які не були направлені відповідачу.

Протокольною ухвалою суду від 13.02.2024 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2024 об 12 год. 30 хв.

19.02.2024 протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги по всій території України та відкладено на 21.02.2024 об 12 год. 00 хв.

21.02.2024 позивачем подано заяву та додаткові документи по справі.

Протокольною ухвалою від 21.02.2024 суд, без виходу до нарадчої кімнати, заслухавши думку сторін, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі-позивач) 20.07.2022 року направив на ім`я Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лубінця Дмитра Валерійовича скаргу про порушення органами Держпродспоживслужби норм Конституції України, Законів України "Про звернення громадян", "Про захист справ споживачів", інших нормативно-правових актів при розгляді звернень (скарг) позивача, зокрема, скарг від 14.02.2020, від 27.01.2021, від 12.10.2021, від 10.01.2022 та залишення без розгляду п`ятого звернення (скарги) від 15.02.2022.

У відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян» скаргу позивача від 20.07.2022 Секретаріатом Уповноваженого розглянуто та листом від 09.08.2022 №19118.4/К-12674.3/22/30.2 надано обґрунтовану відповідь.

В подальшому, 31.08.2022 позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням про порушення органами Держпродспоживслужби його конституційного права на звернення, в якому вказав на конкретні порушення та просив вжити заходи.

За результатами розгляду зазначеного вище звернення Секретаріат Уповноваженого листом від 21.09.2022 №23998.4/К-14859.3/22/45.4 повідомив позивача, що на підставі статті 101 Конституції України, статей 13, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», статті 28 закону у країни «Про звернення громадян» за зверненням позивача розпочато перевірку і до Держпродспоживслужби направлено відповідний лист.

За твердженням позивача, Уповноважений Верховної Ради з прав людини не дав жодної відповіді на поставлені питання у зверненні від 31.08.2022 та не зробив правового аналізу порушень допущених при розгляді його звернень (заяв, скарг), що вважає протиправною бездіяльністю, а тому для захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюється Законом України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами 3 та 4 ст.3 Закону України "Про звернення громадян" скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон № 776/97-ВР).

Підстави для провадження справ та призначення перевірок Уповноваженим ВРУ передбачені у статті 16 Закону № 776/97-ВР, відповідно до якої Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує:

1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників;

2) за зверненнями народних депутатів України;

3) за власною ініціативою.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого вказаною статтею терміну.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

З наведеного встановлено, що Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які він отримує, зокрема за зверненням громадянина України, під час розгляду якого Уповноважений наділений повноваженнями щодо відкриття провадження у такій справі та щодо складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за які встановлена статтями 188-39, 188-40, 212-3 КУпАП .

Аналіз наведених норм права також свідчить, що на відповідача згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" поширюється строк розгляду звернень відповідно до Закону України "Про звернення громадян", за приписами статті 20 якого такий строк встановлений в один місяць від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

При цьому, у разі якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Водночас загальний строк на вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Спеціальних строків розгляду звернень до Уповноваженого, які б відрізнялись від визначених у Законі України «Про звернення громадян», положення статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не містять.

Предметом спору у цій справі є питання допущення протиправної бездіяльності Уповноваженого стосовно звернення позивача від 31 серпня 2022 року.

Так, протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясовувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Для визнання бездіяльності протиправною необхідно з`ясовувати конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що позивач 20.07.2022 направив на ім`я Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лубінця Дмитра Валерійовича (далі-Уповноважений) скаргу про порушення Головним управлінням Держпродспоживслужби у Житомирській області та Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якій позивач просив: "відкрити провадження та здійснити парламентський контроль за додержанням конституційних прав людини і громадянина щодо дотримання Держпродспоживслужбою законодавства про захист прав споживачів та звернень громадян при розгляді звернень" .

У відповідності до вимог статті 20 Закону України "Про звернення громадян" скаргу позивача від 20.07.2022 Секретаріатом Уповноваженого розглянуто та листом від 09.08.2022 за №19118.4/К-12674.3/22/30.2 надано відповідь, в якій зазначено, зокрема, що оскільки до скарги позивача від 20.07.2022 до Уповноваженого не додано копії скарг до Держпродспоживслужби, зазначене унеможливлює здійснення аналізу на предмет ймовірного порушення посадовими особами Держпродспоживслужби вимог чинного законодавства та віднесення їх до компетенції Уповноваженого та повідомлено про відсутність підстав для застосування заходів реагування за скаргою від 20.07.2022 (а.с. 192-193).

В подальшому, 31.08.2022 позивачем подано звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просив, зокрема:

- відкрити провадження у справі про порушення Держпродспоживслужбою його конституційного права на звернення, гарантованого статтею 40 Конституції України та Законом України «Про звернення громадян щодо залишення без розгляду звернення (скарги) від 15.02.2022 на незаконні дії і бездіяльність заступників голови Держпродспоживслужби Андрущак А, Вовнюка А., ОСОБА_2 та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області Шпити 0.0. з питання порушення посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» прав споживача;

- внести подання Уповноваженого на адресу Держпродспоживслужби для вжиття заходів по розгляду звернення (скарги) від 15.02.2022 на незаконні дії вказаних посадових осіб»;

- скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 2123 КУпАП за незаконну відмову посадовими особами Держпродспоживслужби у прийнятті та розгляді вказаного звернення (скарги) від 15.02.2022, що є порушенням Закону України «Про звернення громадян»;

- запросити його для участі в розгляді цього звернення, а також одночасно повідомити про необхідність (в разі потреби) представлення додаткових документів і яких конкретно;

- про результати розгляду звернення і прийняте рішення прошу мене повідомити в установленому законом порядку (а.с. 194-196).

Враховуючи положення статті 3 Закону України «Про звернення громадян», позивач фактично звернувся до Уповноваженого, який, в свою чергу, відповідно до статті 255 КУпАП, наділений повноваженнями складати протоколи про адміністративні правопорушення, зі скаргою, яка містить вимогу відкрити провадження по факту порушень Держпродспоживслужбою законних прав позивача.

За результатами розгляду зазначеного вище звернення Секретаріат Уповноваженого листом від 21.09.2022 №23998.4/К-14859.3/22/45.4 повідомив позивача, що на підставі статті 101 Конституції України, статей 13, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», статті 28 Закону України «Про звернення громадян» за його зверненням розпочато перевірку і до Держпродспоживслужби направлено відповідний лист, а також зазначено, що за результатами аналізу отриманої на вказаний лист інформації прийматиметься рішення про вжиття подальших заходів реагування, про що позивача буде повідомлено додатково (а.с. 199).

Додатково до раніше наданої інформації за результатами розгляду звернення від 31.08.2022, листом від 03.10.2022 №25271.4/К-14859.3/22/45.4 повідомлено позивача, що Секретаріатом Уповноваженого 21.09.2022 до Держпродспоживслужби було направлено відповідного листа з проханням повідомити про результати розгляді заяви позивача від 15.02.2022, який залишено без реагування та з цього питання направлено додатковий лист. Також, повідомлено, що оскільки порушені у зверненні ОСОБА_1 питання розглянути у місячний строк без з`ясування додаткових обставин не вбачається за можливе, тому відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду звернення від 31.08.2022 продовжено до сорока п`яти днів, що підтверджується службовою запискою від 03.10.2022 №45.4/11628-22 (а.с. 201-202).

Секретаріатом Уповноваженого на адресу Держпродспоживслужби було направлено лист від 03.10.2022 №25294.4/K-14859.3/22/45.4, згідно якого відповідач просив забезпечити повторний розгляд листа Секретаріату Уповноваженого від 21.09.2022 та поінформувати Секретаріат Уповноваженого про результати розгляду вказаного листа (а.с. 203-204).

Згідно службової записки від 17.10.2022 №45.4/12176-22, з метою всебічного з`ясування обставин, Уповноваженим здійснюється перевірка і до Держпродспоживслужби надіслано відповідні листи з проханням повідомити про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.02.2022. Оскільки порушені у зверненні питання потребують здійснення додаткових заходів контролю, керуючись пунктом 2.1 Порядку здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 04.11.2021 №70.15/21, Секретаріатом Уповноваженого було прийнято рішення про відкриття провадження за вказаним звернення ОСОБА_1 (а.с. 205).

Про прийняте рішення про відкриття провадження у справі щодо порушення прав і свобод людини і громадянина Секретаріат Уповноваженого повідомив позивача листом від 17.10.2022 №26744.4/К-14859.3/22/45.4 (а.с.206).

Також зазначеним вище листом позивача було запрошено прибути до Секретаріату Уповноваженого 24.10.2022 об 12 год. 00 хв., однак, у визначений день та час позивач до Секретаріату Уповноваженого не прибув, про причини своєї відсутності відповідача не повідомив.

За результатами відкритого провадження про порушення прав і свобод людини і громадянина листом від 28.02.2023 №10235.4/К-14859.3/22/45.4 позивача повідомлено що у межах здійснення парламентського контролю та за результатами вжитих Секретаріатом Уповноваженого заходів реагування встановлено, що скаргу позивача від 15.02.2022 зареєстровано в Держпродспоживслужбі за вх.№К-1044-01-2 від 21.02.2022. Про результати розгляду вказаної скарги позивача поінформовано у листі Держпродспоживслужби від 24.03.2022. Поінформовано, що парламентський контроль за дотриманням конституційного права на звернення та отримання відповіді має на меті його поновлення у разі порушення та забезпечення належної практики його реалізації в державі загалом, а складення протоколу про адміністративні правопорушення є лише одним із засобів досягнення вказаних цілей.

Складення протоколу належить до дискреційних повноважень Уповноваженого, що підтверджується правовою позицією, висловленою Шостим апеляційним адміністративним судом у рішенні від 17.03.2020 по справі №620/3056/19 та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09.11.2020 року по справі №640/5681/19. Ураховуючи зазначене, підстави для вжиття додаткових заходів реагування за зверненням від 31.08.2022 відсутні, у зв`язку з чим провадження закінчене» (а.с. 207-207).

Отже, наведене свідчить, що протягом строку, передбаченого ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» відповідачем вчинялись дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 , що вже свідчить про відсутність протиправної бездіяльності в діях Уповноваженого.

Суд зазначає, що прийняття відповідачем одного із визначеного статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» рішення при розгляді звернення є таким, що розглянуте у межах повноважень та строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Щодо дискреційних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Аналогічного висновку ВС КАС дійшов у постанові від 15.08.2019 у справі №513/943/16-а.

Відтак, наділення суб`єкта правом на складення протоколу про адміністративне правопорушення є надання йому таким чином права адміністративного розсуду, що виключає можливість зобов`язання судом такого суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту.

Судом встановлено та зазначено вище, що звернення позивача, розглянуто Уповноваженою особою в порядку здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина та за результатами її розгляду позивача повідомлено про відсутність підстав для вжиття додаткових заходів реагування, у зв`язку з чим провадження закінчено.

Таким чином, у цих правовідносинах відповідачем не допущено протиправної бездіяльності, а прийнято рішення у межах процедури здійснення провадження.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час опрацювання звернення ОСОБА_1 від 31.08.2022 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та «Про звернення громадян», належним чином розглянувши звернення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу, в розмірі 3 000 000 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Так як суд прийшов до висновку що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не допущено протиправної бездіяльності, а рішення прийнято у межах процедури здійснення провадження, то у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, як похідної вимоги, слід відмовити.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачем надано відповідь на запит позивача, виходячи із наявної у нього інформації, та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вул. Інституцька, 21/8, м.Київ 8, 01008. РНОКПП/) , РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова 04 березня 2024 р.