Справа № 160/28596/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
02.11.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. №542/24), просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з моменту первинного звернення з 31.03.2022 та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на момент смерті сина перебувала на його утриманні, у зв`язку з чим, звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Проте, відповідач відмовив у переведенні з причини ненадання документів про спільне проживання з померлим годувальником. Позивач вважає, що нею було надано всі необхідні докази на підтвердження даного факту та така позиція пенсійного органу порушує її право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим, звернулась з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
05.01.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх. №542/24).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою про місце реєстрації (стор. 11) у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому 04.11.2003 Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.03.2022 син позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 18.03.2022 вчинено відповідний актовий запис №545.
Згідно довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку ОСББ по АДРЕСА_4 ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Акта про проживання, виданого Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Харківська-106 за адресою: АДРЕСА_2 , з 30.06.1992 до 17.03.2022 фактично проживали та вели спільне господарство ОСОБА_1 , 1958 року народження, син ОСОБА_2 , 1979 року народження.
Вказане вище також підтверджене актами про фактичне місце проживання, підписаними сусідами позивача.
31.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області із заявою №1964 про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника.
Для перерахунку пенсії позивачем надані наступні документи: заява, паспорт, ідентифікаційний код, диплом, трудова книжка, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про смерть.
Вказане вище рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надала документи про спільне проживання з померлим годувальником. Крім цього, відсутня довідка про перебування на утриманні померлого чоловіка.
14.03.2023 ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області із заявою №6668 про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника.
Для перерахунку пенсії позивачем надані наступні документи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідка ОСББ, акт ОСББ, рішення про відмову.
Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 щодо переходу з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки немає підстав для його проведення.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч. 3 ст. 4 Закону №1058-ІV).
Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Тобто, законом встановлено право вибору позивача одного з виду пенсій.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону, а саме:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
Частиною 3 статті 36 Закону № 1058-ІV визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 2.3 вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2,3 пункту 2.1 цього розділу.
Також, надаються такі документи:
1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;
3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти;
5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини 2 статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;
8) документи про місце проживання (реєстрації);
9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);
11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини 2 статті 36 Закону).
Зазначений перелік документів є вичерпним та визначальною умовою для встановлення права на пенсію по втраті годувальника є факт перебування на утриманні померлого годувальника.
Суд звертає увагу на приписи пункту 2.11 Порядку №22-1, у відповідності до яких за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що члени сім`ї померлого годувальника, які самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Визначальною обставиною для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є доведення факту перебування на його утриманні.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є відсутність у позивача документів, що засвідчують факт перебування на утримані померлого годувальника (п. п. 9 п. 2.3 розділу II Порядку).
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.03.2022 син позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 18.03.2022 вчинено відповідний актовий запис №545.
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 зареєстрованим місцем проживання останньої є АДРЕСА_2 .
Документів на підтвердження зареєстрованого місця проживання сина позивача ОСОБА_2 позивачем до суду не надано.
Разом з тим, за результатом розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було встановлено, що годувальник ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначене позивачем не спростовано, а протилежного не доведено.
У свою чергу суд зазначає, що документів, підтверджуючих перебування позивача на утриманні померлого годувальника до заяви від 14.09.2023 так і не було додано.
Разом з тим, до суду позивачем надано копію ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.07.2023 у справі №185/8513/23, провадження №2-о/185/303/23, про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування на утриманні.
Проте, зазначена ухвала не є належним доказом на підтвердження факту перебування позивача на утриманні померлого годувальника. Інших документів на підтвердження вказаного позивачем не надано.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
Таким чином, звертаючись за переведенням з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, позивач не надала документи, які підтверджують перебування її на утриманні померлого годувальника, зокрема, документа про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою (п. 2.11 Порядку №22-1), у зв`язку з чим, висновок пенсійного органу про відсутність підстав для призначення відповідного виду пенсії, викладений у спірному рішенні, суд визнає правомірним.
Суд роз`яснює, що позивач не позбавлена права у судовому прядку встановити факт перебування на утриманні померлого годувальника або отримати документи, за місцем проживання, що підтверджують такий факт та повторно звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою про призначення пенсії по втраті годувальника з відповідним пакетом документів.
Суд також застосовує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з викладених вище підстав.
Зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у цій адміністративній справі між сторонами не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 11.01.2023.

Суддя О.В. Царікова