Справа № 380/11894/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11894/23 пров. № А/857/17773/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі № 380/11894/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Гулкевич І. З.,

час ухвалення рішення 31 серпня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, Закону України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу стаж роботи в органах податкової служби за період з 01 серпня 1991 року по 24 травня 2023 року, а також на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР за період з 10 липня 1989 року по 01 серпня 1991 року; визнати протиправним та скасувати рішення №41 від 31 березня 2023 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у перерахунку їй пенсії та у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу та ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ; зобов`язати відповідача перевести її з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII та ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 24 березня 2023 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії державного службовця за період з 24 березня 2023 року з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 24 березня 2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31 березня 2023 року №41 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди її роботи в органах податкової служби з 10 липня 1989 року по 08 серпня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 березня 2023 року щодо перерахунку та переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 3220,80 грн сплаченого судового збору та 1000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Зазначає, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, у період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Однак посадові особи органів податкової служби, які мають спеціальне звання Законом №3723 та нормативно-правовими актами КМУ, не віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким чином, вважає, що підстави для призначення позивачу пенсії на підставі Закону України «Про державну службу» відсутні. Крім того, зазначає, що заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та реальним часом витраченим адвокатом на виконання робіт. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

24 березня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення переходу з пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно із Законом України Про державну службу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31 березня 2023 року №41 Про відмову у перерахунку пенсії відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку та переході на пенсію, оскільки довідка №176-13-01-10-00-11 від 24 березня 2023 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не містить відомостей станом на яку дату становить дана зарплата.

Не погодившись з цим рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила його у суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення від №41 від 31 березня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки спірні періоди роботи позивача з 10 липня 1989 року по 08 серпня 2022 року у органах державної податкової служби мають бути враховані до стажу роботи державної служби позивача, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 березня 2023 року щодо перерахунку та переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі ст.90 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі) за такою особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Таким чином, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у спірні періоди роботи працювала в органах державної податкової служби, зокрема, з копії трудової книжки серія НОМЕР_1 від 08 травня 1981 року вбачається, що позивач: 10 липня 1989 року зарахована на посаду старшого податкового ревізора- інспектора в Ленінський райфінвідділ м.Львова; 02 липня 1990 року зарахована в порядку переводу на посаду виконуючого обов`язки головного податкового інспектора відділу оподаткування доходів кооперативних і громадських підприємств і організацій в Державній податковій інспекції МФ УРСР по Ленінському району м.Львова; 01 серпня 1991 року переведена на посаду старшого податкового інспектора відділу оподаткування доходів кооперативів і малих підприємств у Державній податковій інспекції Галицького району м.Львова; 01 листопада 1992 року присвоєно персональне звання - інспектора податкової служби І рангу; 06 травня 1994 року прийнято присягу державного службовця; 01 грудня 1995 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора у тій же податковій інспекції; 26 листопада 1996 року переведена на посаду головного державного інспектора Державної податкової адміністрації у Галицькому районі м.Львова; 03 січня 1997 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора управління справляння податків з юридичних осіб Державної податкової адміністрації у Галицькому районі м. Львова; 14 лютого 1998 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора управління справляння податків з юридичних осіб Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова; 08 травня 1998 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора управління прямих і непрямих податків з юридичних осіб Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова; 01 жовтня 2002 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу податку на прибуток та податкових платежів управління оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова; 01 жовтня 2002 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу прямих податків управління оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова; 12 вересня 2005 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора - інспектора сектору оперативного контролю відділу контрольно-перевірочної роботи; 05 жовтня 2006 року переведена на посаду державного податкового інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова; 23 лютого 2007 року переведена на посаду державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб в ДПІ у Галицькому районі м.Львова; 17 квітня 2007 року звільнена із займаної посади у зв`язку з переведенням в ДПІ у Личаківському районі м. Львова; 18 квітня 2007 року зарахована на посаду старшого державного податкового ревізора - інспектора відділу документальних перевірок суб`єктів господарювання юридичних осіб в порядку переведення до ДПІ у Личаківському районі м.Львова; 30 липня 2007 року переведена на посаду старшого державного податкового інспектора сектору апеляції в ДПІ у Личаківському районі м.Львова; 08 січня 2008 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора сектору апеляції в ДПІ у Личаківському районі м.Львова; 01 квітня 2010 року призначена на посаду завідувача сектору апеляції з кадрового резерву у тій же податковій інспекції; 29 квітня 2010 року присвоєно чергове спеціальне звання - Радника податкової служби III рангу; 10 березня 2011 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на прибуток; 19 березня 2012 року переведена на посаду завідувача сектору взаємодії із засобами масової інформації та громадкістю ДПІ у Личаківському районі м.Львова ДПС у Львівській області; 24 липня 2013 року у зв`язку із реорганізацією призначена на посаду завідувача інформаційно - комунікаційного сектору ДПІ у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області; присвоєно 11 ранг державного службовця; 01 січня 2014 року присвоєно спеціальне звання Радника податкової та митної справи III рангу; 02 лютого 2015 року у зв`язку із реорганізацією призначена на посаду головного державного інспектора з питань комунікації ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області; 27 січня 2016 року переведена на посаду головного державного інспектора організаційно- розпорядчого сектору; 02 лютого 2016 року організаційно-розпорядчий сектор перейменовано на сектор організації роботи; 04 лютого 2016 року ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області перейменована на Личаківську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДПС у Львівській області; 12 квітня 2016 року переведена на посаду головного державного інспектора відділу організації роботи в тій же податковій інспекції; 06 квітня 2017 року переведена на посаду головного державного інспектора сектору організації роботи Личаківської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області; 19 березня 2018 року звільнена із займаної посади в порядку переведення в Головне управління ДФС у Львівській області; 20 березня 2018 року прийнята в порядку переведення на посаду старшого державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Головного управління ДФС у Львівській області; 05 квітня 2018 року переведена на посаду головного державного інспектора відділу аналітики податкових ризиків управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем Головного управління ДФС у Львівській області; 12 квітня 2018 року переведена на посаду головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Головного управління ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника; 25 січня 2019 року переведена на посаду головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Головного управління ДФС у Львівській області; 16 жовтня 2019 року прийнята у порядку переведення на посаду головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу Головного управління ДПС у Львівській області; 19 січня 2021 року призначена у порядку переведення на посаду головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу Головного управління ДПС у Львівській області; 08 серпня 2022 року у зв`язку із введенням в дію організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС у Львівській області на 2022 рік переведена на посаду головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління персоналом ДПС у Львівській області (а.с. 17-26).

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII Про державну податкову службу в Україні (далі - Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

За змістом ст.4 Закону №509-XII державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади. Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-XII, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Згідно зі ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. При цьому, Законом №509-XII не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Крім того, п.342.4 ст.342 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз.1,2 п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, посадові особи державної податкової служби, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

За змістом п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнула пенсійного віку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що вона у спірні періоди роботи перебувала на різних посадах в органах державної податкової служби. 06 травня 1995 року прийняла Присягу державного службовця, а також їй присвоювались спеціальні звання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення від №41 від 31 березня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки спірні періоди роботи позивача з 10 липня 1989 року по 08 серпня 2022 року у органах державної податкової служби мають бути враховані до стажу роботи державної служби позивача, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 березня 2023 року щодо перерахунку та переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, вважає, що судом першої інстанції правильно стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що допущена судом у резолютивній частині рішення суду помилка щодо області пенсійного органу не впливає на правильність висновків суду та вирішення розглядуваного спору та може бути усунута судом в порядку ст.253 КАС України як описка судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі №380/11894/23 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі № 380/11894/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 05 березня 2024 року.