Справа № 580/1000/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року справа № 580/1000/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-2) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.01.2023 № 44 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та не зарахування до страхового стажу роботи період навчання з 01.01.1992 по 13.07.1993 та роботи з 01.07.1993 по 29.02.2000 років в Республіці Казахстан;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 з 03.11.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зарахувати до страхового стажу роботи період навчання з 01.01.1992 по 13.07.1993 та роботи з 01.07.1993 по 29.02.2000 років в Республіці Казахстан.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки досяг встановленого законом віку, має достатньо страхового та пільгового стажу. При цьому позивач зазначає, що станом на час роботи в Республіці Казахстан була чинною Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення, а тому посилання відповідача-2 на вихід у 2022 році України з цієї Угоди є необґрунтованим.

Ухвалою від 02.02.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.02.2024 представниця Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області подала до суду відзив на адміністративний позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що заява позивача про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за принципом екстериторіальності, відповідно до Порядку № 22-1. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та позивачем - відсутній.

Крім того вважає, що позивач обрав не вірний спосіб захисту, оскільки скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.01.2024 не тягне за собою автоматичного скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 04.01.2024 (прийнятого за наслідками первинного звернення позивача), а навпаки сприятиме виникненню юридичного конфлікту, що унеможливлює призначення пенсії позивачу.

Щодо правових підстав відмови у призначенні пенсії зазначила, що відповідно до частини 1 статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії. Внаслідок виходу з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві, її дія припинена з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної угоди. Відтак, на момент розгляду заяви позивача про призначення пенсії відсутній міжнародний договір з Республікою Казахстан з приводу пенсійного забезпечення, а відтак положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, в тому числі щодо визнання стажу, не поширюються на стаж, набутий громадянами України на території Республіки Казахстан. При цьому, зазначила, що особа набуває стаж у відповідній державі-учасниці якщо суб`єкт, з яким така особа укладає трудовий договір або вступає в інші службові відносини, зареєстрований на території Республіки Казахстан.

Відзив на адміністративний позов від відповідача-2 до суду не надходив.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

09.01.2024 позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням від 15.01.2024 № 44 відповідач-2 відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, зазначивши, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.01.1992 по 13.07.1993 за довідкою від 28.05.2023 № з1-19-176, виданою Некомерційним акціонерним товариством Торайгиров університет Республіки Казахстан та роботи 1993-2000 роки в Республіці Казахстан за трудовими книжками від 01.07.1993 НОМЕР_1 та від 15.07.1993 ЕТ №6813969, оскільки Україна з 19.06.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивач вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Суд встановив, що за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідач-2 підтверджує наявність у позивача достатнього віку (55 років) та наявність необхідного обсягу пільгового стажу (22 роки 7 місяців 16 днів із необхідних 12 років 6 місяців). Натомість відмовив у зв`язку із відсутністю необхідного обсягу страхового стажу (27 років 10 місяців 29 днів із необхідних 30 років), не зарахувавши період навчання з 01.01.1992 по 13.07.1993 та роботи 1993-2000 роки в Республіці Казахстан з підстав припинення Україною з 19.06.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Надавши оцінку підставам відмови, суд зазначає таке.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 6 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних положень свідчить, що при обчисленні пенсії відповідно до Закону № 1058 зарахування до страхового стажу до 01.01.2004 відповідних періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - Держави СНД), можливо здійснити на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

За даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 суд встановив, що позивач працював у період з 01.07.1993 по 29.02.2000 у Республіці Казахстан, зокрема:

- у період з 01.07.1993 по 04.05.1994 на посаді електрика у МП Кадем;

- з 05.12.1994 по 08.10.1997 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання у електричному цеху у Павлодарській ТЕЦ-3;

- з 09.10.1997 по 31.12.1998 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання у електроцех № 1 у ТОВ Компанія ССК Энерго;

- з 01.01.1999 по 30.06.1999 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання четвертої групи у електроцех у Павлоградській філії ТОВ Северо-Казахстанская энергетическая компания;

- з 01.07.1999 по 29.02.2000 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання електростанції четвертої групи у електроцех у ЗАТ Павлоградский нефтеперерабатывающий завод ССL.

Аналіз встановлених обставин вказує на те, що зазначені періоди роботи мають бути зараховані до страхового стажу позивача на підставі ст. ст. 1, 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та ст. 24 Закону № 1058-IV, оскільки підтверджується належними записами у трудовій книжці позивача.

Крім того, за даними трудової книжки серії НОМЕР_2 суд встановив, що позивач навчався у Казахському державному технічному університеті у період з 01.09.1986 по 13.07.1993 (за виключенням періоду служби в Радянській армії з 20.06.1987 по 26.05.1989).

Вказані відомості трудової книжки про навчання позивача також підтверджуються наявною у матеріалах справи копією диплому серії НОМЕР_3 та довідкою від 29.05.2023 № 3.1-19-176.

Згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту е статті 3 Закону України Про пенсійне забезпечення право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій (далі Порядок № 590).

Підпунктом и пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах.

Таким чином, період навчання позивача з 13.03.1992 (дата набрання чинності Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення) по 01.07.1993, відповідно до законодавства чинного у період навчання, підлягає зараховуванню до страхового стажу позивача.

Доводи відповідача-2 щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи у Республіці Казахстан з огляду на прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення суд вважає необґрунтованими, оскільки вказана Постанова КМУ набрала чинності лише 02.12.2022, натомість у період роботи позивача Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що відповідач-2 підтверджує наявність у позивача страхового стажу у обсязі 27 років 10 місяців 29 днів, суд доходить висновку про наявність у позивача більш як 30 років необхідного страхового стажу та протиправність висновків відповідача-2 про недостатність страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2.

Суд врахував, що на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивач досяг віку 55 років 1 місяць 27 днів. У спірному рішенні відповідач-2 підтверджує наявність у позивача пільгового стажу у обсязі 22 роки 7 місяців 16 днів.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.01.2024 № 44 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним, у зв`язку із чим його належить скасувати.

Враховуючі визначені нормою ст. 114 Закону 1058 підстави та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення пенсії на пільгових умовах вік та стаж (загальний і спеціальний), суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у цьому випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Отже, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-2 (як органу який прийняв спірне рішення) прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши до страхового стажу вищевказані періоди роботи та навчання.

Щодо дати з якої позивач набув право на призначення пенсії, суд врахував таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд встановив, що позивач досяг 55-річного віку 03.11.2023, наявні докази у матеріалах справи вказують на те, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся до пенсійного органу 09.01.2024, тобто в межах тримісячного строку із дня досягнення ним 55 років, у зв`язку із чим, відповідно до вказаних вище приписів ст. 45 Закону № 1058 суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 із дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 04.11.2023.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд врахував таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.01.2024 № 44 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняти рішення про призначення з 04.11.2023 ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши до страхового стажу, періоду навчання з 13.03.1992 по 30.06.2023 у Казахському державному технічному університеті та періодів роботи: з 01.07.1993 по 04.05.1994 на посаді електрика у МП Кадем; з 05.12.1994 по 08.10.1997 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання у електричному цеху у Павлодарській ТЕЦ-3; з 09.10.1997 по 31.12.1998 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання у електроцех № 1 у ТОВ Компанія ССК Энерго; з 01.01.1999 по 30.06.1999 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання четвертої групи у електроцех у Павлоградській філії ТОВ Северо-Казахстанская энергетическая компания; з 01.07.1999 по 29.02.2000 на посаді електромонтера із обслуговування електричного обладнання електростанції четвертої групи у електроцех у ЗАТ Павлоградский нефтеперерабатывающий завод ССL.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

3) відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 04.03.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК