Справа № 990/25/24
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 березня 2024 року

м. Київ

справа №990/25/24

адміністративне провадження № П/990/25/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Васильєвої І.А., Дашутіна І.В., Хохуляка В.В., Шишова О.О.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та нечинним указу,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2024 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Президента України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Банкова, 11; далі - відповідач), направлена до суду поштою 29 січня 2024 року.

Позивач просив: визнати протиправним та нечинним Указ Президента України Зеленського Володимира Олександровича № 455/2023 від 28 липня 2023 року «Про внесення змін до деяких указів Президента України», який набрав чинності 29 липня 2023 року; зобов`язати Президента України утриматися від дій направлених на зміну релігійних святкових днів на користь будь якої релігійної організації чи церкви.

Верховний Суд ухвалою від 05 лютого 2024 року позовну заяву залишив без руху з огляду на її невідповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд встановив позивачеві десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали суду для усунення виявлених недоліків шляхом: 1) уточнення предмета спору, змісту позовних вимог, відповідного їх правового обґрунтування і викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача; 2) надати копії уточненої позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; 3) надати документ про сплату судового збору у розмірі, встановленому Законом № 3674-VI, а у випадку наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, слід повідомити про такі і надати належним чином оформлений документ (його копію), підтверджуючий такі підстави. Суд звернув увагу позивача, що зі змісту оскаржуваного Указу Президента України вбачається, що ним внесено зміни до попередніх Указів щодо визначення святкових дат, які не є релігійними святами. У вказаному Указі не йде мова про такі свята як Водохреще, Різдво Христове та/або Різдво Івана Хрестителя (Івана Купала), незгода зі зміною дат святкування яких висловлена в позовній заяві.

27 лютого 2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, до якої додано платіжний документ про сплату судового збору в сумі 1215 грн. Згідно з вимогами уточненої позовної заяви позивач просить визнати протиправним та нечинним Указ Президента України Зеленського Володимира Олександровича № 455/2023 від 28 липня 2023 року «Про внесення змін до деяких указів Президента України», який набрав чинності 29 липня 2023 року.

Тобто, за змістом уточненої позовної заяви в ній заявлено одну вимогу немайнового характеру, у зв`язку з чим сплаті за подання позовної заяви підлягав судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - в сумі 1211,20 грн.

Як вбачається із наданої позивачем квитанції № 0.0..1 від 24.02.2024, платником платежу зазначено ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Указана квитанція не може уважатися належним доказом сплати судового збору у цій справі з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За правилами статті 2 Закону № 3674-VI платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Особлива правова природа судового збору як різновиду авансових платежів й грошових зобов`язань та його значення в судовому процесі вимагають від суду на стадії прийняття документу про його сплату визначення належності такого платежу, в тому числі встановлення належного платника такого збору. Аналіз змісту й системного взаємозв`язку норм КАС України, Закону України «Про судовий збір» і Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, вказують, що розуміння належного платника судового збору пов`язується із учасником справи (стороною у справі, третьою особою), зокрема, із суб`єктом, який має право звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Сплата судового збору за своєю суттю є грошовим зобов`язанням у відносинах особи з судом, яке покладається саме на заявника (скаржника), який звертається до суду, залежне від волевиявлення такої особи, та не може бути перекладене для виконання на інших осіб.

Зважаючи на те, що судовий збір становить складову судових витрат, які в своїй сукупності складають фінансовий (матеріальний) тягар сторони (заявника) в судовому процесі, з метою забезпечення юридичних гарантій такої особи щодо повернення або відшкодування їй визначених в судовому порядку та/або відповідно до законодавства видів і сум відповідних витрат, а також з метою сприяння й стимулювання учасників судового процесу дотриманню загального фінансового правопорядку, підвищення ефективності правосуддя, що передбачає недопущення нових спорів, належним платником судового збору має бути виключно заявник (сторона, третя особа).

Водночас позивач не навів обставин неможливості особисто здійснити оплату.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що виявлений судом недолік позовної заяви щодо сплати судового збору позивач не усунув.

Перевіряючи питання усунення позивачем інших виявлених недоліків, колегія суддів виходить з такого.

В уточненій позовній заяві позивач на обґрунтування незаконності Указу № 455/2023 посилається зокрема на те, що ним запроваджено дату Свята Різдва Христового 25 грудня і визначено цей день святковим і вихідним. Наполягає на тому, що цей Указ позбавив його права відсвяткувати Різдво Христове за звичаєм, а саме 7 січня, оскільки відтепер такий день є робочим і він вимушений працювати. На переконання позивача, така дата не відповідає історичним подіям, писання про які містяться в Євангелії від Луки і Матвія , спотворює реальні обставини. Зазначає, що він бажає святкувати Різдво Христове 7 січня, а Водохреще 19 січня, а Президент України, видаючи спірний Указ не врахував бажання інших вірян, які не є прихожанами ПЦУ, тим самим продемонстрував неповагу до останніх.

Отже, аналогічно первісній редакції позовної заяви, зі змісту її уточненої редакції неможливо встановити дійсний предмет спору, який би узгоджувався з обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. В оскарженому позивачем Указі № 455/2023 не йде мова про такі свята як Водохреще та/або Різдво Христове, незгода зі зміною дат святкування яких висловлена в позовній заяві. Не містить цей Указ і визначення дат робочих/вихідних днів. Здебільшого у позові ОСОБА_1 висловлює незгоду з останніми подіями в Україні щодо переходу на Новоюліанський календар, проте, яким чином це випливає саме з оскаржуваного Указу Президента України та/або конкретних дій Президента України у позовній заяві не наведено.

Враховуючи, що подана до суду уточнена позовна заява так і не дає можливості встановити дійсний предмет спору, який би узгоджувався з обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є підстави вважати, що у встановлений строк позивач не усунув виявлених недоліків позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною п`ятою статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки станом на 04 березня 2024 року виявлені судом недоліки позовної заяви не усунуто, є підстави для її повернення позивачеві.

Керуючись статтями 169, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та нечинним указу, без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію цієї ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

СуддіМ.М. Гімон І.А. Васильєва І.В. Дашутін В.В. Хохуляк О.О. Шишов