Справа № 240/53/20
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/53/20

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Федорчук Д.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Діброви Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-15218-52 від 12 листопада 2019 року у розмірі 26 539,26 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що з 2015 року фактично припинила підприємницьку діяльність; на теперішній час ФОП ОСОБА_2 знаходиться в стані припинення; у вимозі не зазначається за який період нараховано заборгованість.

Позивач змінила прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Ухвалою від 08.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.03.2020 зупинено провадження в адміністративній справі № 240/53/20 до набрання чинності рішенням у справі за Конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради з прав людини №5/7130 (19) від 18.11.2019 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" від 03.12.2020 № 378 та витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020, у зв`язку із перебуванням судді Шуляк Л.А. у відпустці, справу передано на розгляд судді Семенюку М.М.

Ухвалою від 08.12.2020 суддя Семенюк М.М. прийняв до провадження справу № 240/53/20.

Ухвалою від 10.04.2024 поновлено провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що не здійснення підприємницької діяльності не звільняє платника від сплати єдиного внеску.

Позивач подала відповідь на відзив, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі, до переліку цих платників податків не відносяться фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якій просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що незалежно від обраної системи оподаткування ФОП зобов`язаний нарахувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

В судовому засіданні:

- позивач просив позов задовольнити в повному обсязі та пояснила, що з 2015 року вона підприємницьку діяльність не здійснювала, протягом 2017-2019 років офіційно ніде не працювала;

- представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову пояснивши, що борг зі сплати єдиного внеску виник у позивача за 2017, 2018 роки та ІІІ квартал 2019 року.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивач з 26.10.2004 по 24.12.2019 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на обліку у відповідача як платник податків. Підприємницьку діяльність здійснював за загальній системі оподаткування та була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

12.11.2019 відповідачем на підставі даних інформаційної системи податкового органу прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15218-52-У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26539, 26 грн.

Підставою для формування даної вимоги стала інформація, наявна в базі даних інформаційної системи податкового органу по інтегрованій картці платника податків - позивача (а.с.50-52, 145-145), в якій відображена заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26539, 26 грн.

Не погодившись із прийнятою вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з огляду на наявність у позивача як фізичної особи-підприємця обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, який протягом 2017-2019 років був зареєстрований як ФОП, але дохід від діяльності не отримував.

Верховний Суд вже неодноразово вирішував зазначене питання.

Зокрема, у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18) висловлено правову позицію, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Той факт, що позивач не займався підприємницькою діяльністю, ніяк не звільняє його від обов`язку сплатити ЄСВ. З 01.01.2017 року, після внесення змін до Закону №2464, ФОП, які перебували на загальній системі оподаткування та не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язані були самостійно визначити базу нарахування та нарахувати єдиний внесок. Тобто, такі підприємці обов`язково мали сплачувати ЄСВ у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску, незалежно від того чи здійснювали підприємницьку діяльністю чи ні, отримували дохід чи ні. В автоматичному режимі єдиний внесок нараховувався виходячи з мінімального розміру єдиного внеску, проте платники могли самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Сума мінімального єдиного соціального внеску розраховувалась як добуток мінімальної заробітної плати на розмір внеску (22 відсотки). У разі якщо фізичними особами-підприємцями не отримано дохід у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (пункт 12 статті 9 Закону №2464).

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2020 року (справа №620/2449/19), постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18).

Позивач ніяких доказів того, що будучи протягом 2017-2019 років зареєстрований фізичною особою-підприємцем був найманим працівником не надає і не зазначає про це в позові.

Той факт, що відповідач повинен був надіслати позивачу вимога про сплату боргу (недоїмки) відразу після виникнення недоїмки за наслідками першого звітного періоду, за який вона виникла, є недоліком роботи контролюючого органу, але не є обставиною, яка звільняє позивача від сплати боргу та не є підставою визнавати оскаржувану вимогу протиправною та скасовувати.

Щодо не здійснення перевірки та відсутності акту перевірки перед формуванням вимоги.

Згідно з вимогами Закону №2464 та Інструкції №449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, незалежно від його фінансового стану.

Судом встановлено, що невиконання позивачем зазначеного обов`язку підтверджується даними інтегрованої картки платника податків (коду класифікації доходів бюджету 71010000).

У той же час, за приписами пунктів 6, 7 статті 13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Виходячи із системного аналізу положень Закону № 2464 та Інструкції № 449, суд дійшов висновку, що вимога може формуватися контролюючим органом, зокрема, за наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка, згідно з даними інформаційної системи органу доходів і зборів перевищує 10 гривень.

Відтак, обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу. Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 11.09.2019 у справі №826/11623/16.

Тобто, проведення перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок за наявності за платником на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка, згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів перевищує 10 гривень, не є обов`язком контролюючого органу. У такому разі, вимога формується та надсилається за даними інформаційних систем без проведення перевірки.

Отже чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки, що спростовує доводи позивача про те, що підставою для прийняття спірної вимоги мав бути акт перевірки.

Щодо не зазначення у вимозі періодів заборгованості.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Інструкції № 449, орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Законодавством не передбачено, що у вимозі повинно зазначатись періоди виникнення боргу (недоїмки).

Згідно з пунктом 4 Розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій або електронній формі.

Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. (абзац третій частини восьмої ст. 9 Закону України № "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в редакції чинній з 01.01.2017)

Враховуючи викладене, суд зазначає, що перерубування на спрощеній системі оподаткування не звільняє від сплати ЄСВ, а зазначення періодів заборгованості в вимозі не передбачено чинним законодавством (не є обов`язковим реквізитом), а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, перевіривши в межах доводів позовної заяви дії відповідача щодо формування спірної вимоги на відповідність приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд не вважає за можливо визнати їх протиправними та скасувати спірну вимогу, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10000, код 44096781) про визнання протиправною та скасування вимоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк

Повне судове рішення складене 05 березня 2024 року