Справа № 160/17481/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
18.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду, не прийняття рішення по суті рапорту від 02.05.2023 року позивача ОСОБА_1 , сержанта, командира відділення військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт від 02.05.2023 року позивача ОСОБА_1 , сержанта, командира відділення військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та прийняти рішення про звільнення позивача ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі пп. «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу».
В обгрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та неодноразово подавав рапорти про звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю осіб які потребують постійного догляду. Так, мати дружини ОСОБА_2 через хворобу не може самостійно пересуватися і нездатна до самообслуговування, а тому за висновком ЛКК №254 від 27.04.2023 ркоу потребує постійного стороннього догляду. Дружина позивача - ОСОБА_3 перебуває за кордоном та працює у Республіці Польща, а тому здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю не має змоги. До мобілізації позивача до ЗСУ він здійснював постійний догляд за своєю тещею, що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду №3 від 27.04.2023 року. Станом на день звернення позивача до суду жодної вказівки по суті рапорту не надходило і позивачу невідомо на якій стадії розгляду перебуває рапорт. Позивач вважає бездіяльність відповідача стосовно відмови позивачу про звільнення з військової служби за сімейними обставинами протиправною.
Ухвалою від 19.07.2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 02.08.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою від 02.10.2023 року продовжено строк розгляду справи.
12.02.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог, так як дії в/ч грунтуються на положеннях чинного законодавства. Стосовно надання медичного висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, то позиція військової частини з цього приводу однозначна. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» довідка ЛКК може надаватись стосовно осіб, які не досягли 18 років, а стосовно осіб, які є старшими 18 років необхідна довідка МСЕК (медико-соціальна експертна комісія), яку підтримали суди.
13.02.2024 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника позивача щодо долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
03.05.2023 року засобами поштового зв`язку позивачем надіслано до командира в/ч НОМЕР_1 рапорт, в якому просив:
«Вашого клопотання перед вищім командуванням про звільнення мене, сержанта ОСОБА_1 , командира 3 відділення 3 взводу 2 роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , з лав Збройних Сил України у запас на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одними із батьків дружини».
Також, у матеріалах справи наявний рапорт позивача, поданий до в/ч НОМЕР_1 , в якому просить звільнити його у зв`язку з сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю дружини ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. При цьому суд зазначає, що такий рапорт не містить інформації щодо його дати, однак наявний підпис позивача.
25.11.2023 року в/ч НОМЕР_1 листом №9660 у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 повідомила, що відповідь на рапорт від 02.05.2023 року щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», отримано ним особисто 02.06.2023 року.
Вважаючи протиправними дії в/ч щодо відмови позивачу про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Тобто, як на момент подання позову до суду, та і на момент розгляду цієї адміністративної справи, триває воєнний стан.
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.
Так, згідно п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), серед іншого: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII), звернувся до Військової частини НОМЕР_1 через свого представника з рапортом про звільнення від 02.05.2023 року на підставі зазначеної норми Закону №2232-XII - п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, отримання якого не заперечується відповідачем.
Відповідач стверджує, що рапорт був розглянутий та надана відповідь. Втім оцінюючи вказані доводи судом враховано наступне.
Відповідно до ч.7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, згідно із абз.2 п.12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 року (далі - Інструкція №170) документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Пункт 12.11 розділу XII Інструкції №170 визначає, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Відповідно до пункту 234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Згідно підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає, зокрема, підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Також уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. При цьому документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Доказів розгляду та прийняття рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 02.05.2023 року щодо звільнення з військової служби уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, не надано.
Разом з тим, суд вказує, що у матеріалах справи наявний лист в/ч НОМЕР_1 від 25.11.2023 року, яким надано відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 , та, в якому зазначено, що відповідь на рапорт від 02.05.2023 року щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», отримано ним особисто 02.06.2023 року.
Матеріали справи не містять ані рішення за результатами розгляду рапорту від 02.05.2023 року, ані доказів його отримання позивачем 02.06.2023 року як зазначає відповідач у вищевказаному листі.
Таким чином, відповідач не надав доказів належного результату розгляду рапорту позивача від 02.05.2023 року, у тому числі таких, як прийняття наказу або відмови у прийняття наказу командиром частини, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження. Така бездіяльність в/ч НОМЕР_1 не відповідає критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України та є протиправною.
Суд наголошує, що відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, приймаючи до уваги суб`єктний склад сторін, визначеного позивачем, суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та, із врахуванням ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та не прийняття рішення по суті рапорту від 02.05.2023 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт від 02.05.2023 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні суду.
У той же час, позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби є передчасними та фактично такими, що звернуті на майбутнє, адже їх вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту уповноваженою особою, підготовки передбачених законодавством документів, направлення таких до уповноваженої особи щодо прийняття рішення про звільнення.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Рішення за результатом розгляду рапорту позивача щодо звільнення прийнято взагалі не було. Таким чином матеріалами справи не підтверджується факт відмови командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання командира військової частина НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, такі вимоги є передчасними.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, так як позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання бездіяльності протиправною задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та не прийняття рішення по суті рапорту від 02.05.2023 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 02.05.2023 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні суду.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко