Справа № 320/44688/23
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року справа №320/44688/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) із позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8696/10- 36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8697/10- 36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8698/10- 36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8699/10- 36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач вважає вказані вище податкові повідомлення-рішення безпідставними, незаконними, такими, що порушують його права та інтереси у сфері публічно-правових відносин та таким, що не відповідають дійсності та нормам податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/44688/23 передана 08.12.2023 до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та платіжну інструкцію про сплату судового збору.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 р. адміністративну справу №320/44688/23 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05.02.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач заперечує проти вимог адміністративного позову, оскільки вважає, що фізичні особі-підприємці, платники єдиного податку не мають права перебувати на спрощеній системі оподаткування (І-ІІІ група) у разі надання ними позики (фінансової допомоги) та зобов?язані перейти на сплату інших податків і зборів відповідно до вимог пп.5.пп.298.2.2 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювались такі види діяльності. Згідно відомостей з ДРФО України фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 отримано дохід за ознакою доходу 153 «Сума поворотної фінансової допомоги» за період: 1) 1 кв. 2017 р. - 593 000,00 грн; 2) ІІ кв. 2017 р. - 2 981 000,00 грн; 3) III кв. 2017 р. - 21 000,00 грн. Відтак, оскільки позивачка перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (Ш групи платника єдиного податку), надавала поворотну фінансову допомогу ТОВ «МАРКАСОН» згідно Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №12/11-ФП від 12.11.2015 р., та Договору №127/04-17/ФД від 27.04.2017 р., тому нею порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування. Не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп суб?єкти господарювання, які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, сюрвеєрами, аварійними комісарами та аджестерами (пп.6 пп.291.5.1 ПК України). Фінансова послуга - це операція з фінансовими активами, що використовуються в інтересах третіх осіб за рахунок власності чи за рахунок цих осіб, а у випадках передбачених законодавством - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з нарахуванням отримання прибутку або реальної вартості фінансових активів. Таким основним критерієм віднесення операції до фінансової послуги є її оплатний характер. Відповідно до пп.6 ч.1 ст.4 Закону №2664 надання коштів за позикою, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою. Отже, фізичною-особою платником податків ОСОБА_1 порушено вимоги перебування на спрощеній системі оподаткування (3 група). Таким чином, з 01.04.2017 року ОСОБА_1 повинна була здійснювати господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст.177 Кодексу та сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб.

12.02.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач наполягає на своїй правовій позиції, викладеній у позові.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №8696/10-36-24-06/ від 24.05.2023, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 136 518,13 грн., з яких 124 107,39 грн. - сума податку на доходи фізичних осіб, 12 410,74 грн. - сума штрафних санкцій;

- №8697/10-36-24-06/ від 24.05.2023, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 11 376,51 грн., з яких 10 342 грн. - сума військового збору, 1034,23грн. - сума штрафних санкцій;

- №8698/10-36-24-06/ від 24.05.2023, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання у вигляді штрафних санкцій в розмірі 680,00 грн. за неподання у законодавчо встановлені строки податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки;

- №8699/10-36-24-06/ від 24.05.2023, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання у вигляді штрафних санкцій в розмірі 1020 грн. за відсутність книги обліку доходів, незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів за період 01.01.2017 по 14.05.2018.

Підставою для прийняття вказаних вище податкових повідомлень-рішень стали висновки Акту №5813/10-36-24-06/ від 04.04.2023 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки Фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2017 року по 14.05.2018 року (далі - Акт перевірки).

Вказаним Актом перевірки встановлено вчинення позивачем наступних порушень:

- порушення п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49, п.п. 49.2. статті 49, п.49.18.5 п. 49.18. ст. 49, п.177.5, 177.11 ст.177 ПК України, яке полягає у тому, що податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017 та за 2018 роки не були подані позивачем до контролюючого органу у законодавчо встановлений термін;

- порушення п. 44.3 ст. 44 ПК України, яке полягає у відсутності у позивача книги обліку доходів, незабезпечення позивачем зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів за період 01.01.2017 по 14.05.2018;

- порушення пп. 16.1.2. п.16.1 ст. 16, п. 44.1 ст.44, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 ПК України, яке полягає у заниженні позивачем податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 124 107,39 грн. (сто двадцять чотири тисячі сто сім гривень тридцять дев?ять копійок). у т.ч. за 2017 рік на суму 101 787,39 грн. (сто одна тисяча сімсот вісімдесят сім гривень тридцять дев?ять копійок) та за 2018 рік на 22 320,00 грн. (двадцять дві тисячі триста двадцять гривень);

- порушення п.п. 1.2 п 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, а саме заниження суми військового збору на загальну суму 10 342,28 грн. (десять тисяч триста сорок дві гривні двадцять вісім копійок), у т.ч. за 2017 рік на 8 482,28 грн. (вісім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні двадцять вісім копійок) та за 2018 рік у сумі 1860,00 грн. (тисяча вісімсот шістдесят гривень).

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України позивач, не погоджуючись із висновками, які вказані в Акті перевірки, подав заперечення.

05.06.2023 позивач отримала лист №10236/12/10-36-24-06 від 18.05.2023 про розгляд заперечень, яким повідомлено, що за результатами розгляду заперечень відповідач залишає без змін висновки, викладені в Акті перевірки.

Не погоджуючись з винесеними відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідач обґрунтовує свою позицію щодо визначення позивачу грошових зобов?язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафних санкцій тим, що ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2017 втратила право на застосування спрощеної системи оподаткування у зв?язку із наданням нею поворотної безвідсоткової фінансової допомоги юридичній особі, а саме ТОВ «МАРКАСОН». Відповідно, починаючи з 01.04.2017, позивач, згідно позиції податкового органу, мала в загальному порядку оподатковувати доходи, отримані за результатом здійснення ним господарської діяльності, тобто сплачувати ПДФО (18%) та військовий збір (1,5%) з таких доходів.

Пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України (надалі - «ПК України») встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно із пунктом 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пункт 291.4 статті 291 ПК України передбачає, що суб?єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена.

Позивач є фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на третій групі спрощеної системи оподаткування.

Згідно висновків Акту перевірки: «Платник податків фізична особа ОСОБА_1 , перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (Ш група 5 відсотків обсягу доходів) надавала поворотну фінансову допомогу ТОВ «МАРКАСОН», чим порушені умови перебування спрощеної системи оподаткування, а саме п.п.291.5.1, 291.5.4. п.291.5 ст.291 ПКУ (не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб?єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, та страхові (перестрахові) брокери, банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії, інші фінансові установи, визначені законом; реєстратори цінних паперів визначеними розділом III цього Кодексу)».

Згідно з підпунктом 6 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України, не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп - суб?єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.

Пунктом 292.1 статті 292 ПК України встановлено, що доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно із пунктом 292.11 статті 292 ПК України, до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.

Нормами підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов?язковою до повернення.

З системного аналізу наведених вище норм вбачається, що податкове законодавство чітко виокремлює два таких види позики (за суттю) як поворотна фінансова допомога та власне безпосередньо позика.

Зі змісту ПК України випливає, що саме позика (в розумінні підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України) за своїми ознаками і суттю є фінансовою послугою та надається фінансовими установами. Водночас, у випадку, коли поворотна фінансова допомога є безпроцентною, то вона не підпадає під визначення фінансової послуги.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 не здійснювала жодних видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, оскільки надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги не належить до таких видів діяльності.

Так, відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України»), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Грошові кошти надавались позивачем на умовах повернення без нарахування відсотків та без будь-яких інших компенсацій згідно Договору №12/11-ФП від 12 листопада 2015 року та Договору №127/04-17/ФД від 27 квітня 2017 року.

Згідно із пунктом 1.1. Договорів, в порядку та на умовах, визначених даними Договорами, Позикодавець (позивач) зобов?язується надати позичальнику (ТОВ «МАРКАСОН») поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а Позичальник зобов?язується повернути її Позикодавцю в строки, передбачені цим Договором.

На виконання умов договорів Позивачем була надана ТОВ «МАРКАСОН» безпроцентна поворотна фінансова допомога в розмірі, порядку та на умовах, визначених вказаними договорами. В свою чергу, ТОВ «МАРКАСОН» здійснювало часткове повернення суми фінансової допомоги, що Позивач може підтвердити за допомогою платіжних доручень.

Щодо посилань відповідача на КВЕД-2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457, надання фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення», суд зазначає наступне.

Поняття фінансового посередництва визначено в частині 3 статті 333 Господарського кодексу України як діяльність, пов?язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.

Проте, позивач не здійснювала отримання та перерозподіл фінансових коштів.

Згідно із Договором №12/11-ФП від 12 листопада 2015 року та Договором №127/04-17/ФД від 27 квітня 2017 року, позикодавець в особі позивача надала ТОВ «МАРКАСОН» поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, яку Позичальник зобов?язався повернути в строки, передбачені Договорами. Договорами передбачено, що метою використання фінансової допомоги є поповнення обігових коштів для покриття витрат Позичальника на здійснення господарської діяльності. Проценти за надання фінансової допомоги не нараховувались та не сплачувались.

Таким чином, надання Позивачем поворотної фінансової допомоги ТОВ «МАРКАСОН» не передбачало отримання нею доходу, а підприємницька діяльність позивача не пов?язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів.

Отже, надання позивачем безпроцентної поворотної фінансової допомоги жодним чином не підпадає під визначення такого виду фінансових послуг як діяльність з фінансового посередництва, оскільки не відповідає основним ознакам як безпосередньо такої діяльності, так і ознакам фінансових послуг в цілому.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664 від 12.07.2001 (далі - Закон №2664) фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, із метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

3 наведеного можна виокремити наступні ознаки, за наявності яких та чи інша послуга буде вважатися фінансовою: - метою послуги є отримання прибутку, який і забезпечують відсотки чи інші подібні винагороди; - діяльність з надання таких послуг регулюється Національним банком України; - надання таких послуг здійснюється фінансовими установами, як то банки, небанківські фінансові установи; - здійснення діяльності з надання фінансових послуг вимагає отримання ліцензії.

Надання позивачем фінансової допомоги не було спрямоване на отримання прибутку, адже надання фінансової допомоги за Договором №12/11-ФП від 12 листопада 2015 року та Договором №127/04-17/ФД від 27 квітня 2017 року було безвідсотковим та поворотним.

Окрім цього, правовідносини між позивачем та ТОВ «МАРКАСОН» щодо надання поворотної фінансової допомоги не мали постійного характеру, оскільки між ними було укладено лише два таких договори: Договір №12/11-ФП від 12 листопада 2015 року та Договір №127/04-17/ФД від 27 квітня 2017 року. Водночас, надання поворотної фінансової допомоги може розцінюватись як надання фінансових послуг та фінансове посередництво, виключно якщо воно здійснюється на постійній основі.

Так, листом ДФС України від 05 лютого 2016 року №2503/6/99-95-42-03-15 роз?яснено, що: «...До складу доходу платників єдиного податку третьої групи не включаються, зокрема суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання. Враховуючи зазначене, юридична особа - платник єдиного податку третьої групи може надавати поворотну фінансову допомогу іншій юридичній особі (фізичній особі - підприємцю). Сума фінансової допомоги, що була надана юридичною особою - платником єдиного податку третьої групи на поворотній основі, при її поверненні не включається до складу доходу такого платника. Водночас, діяльність юридичної особи - платника єдиного податку третьої групи з надання поворотної фінансової допомоги іншим юридичним особам (фізичним особам - підприємцям) на постійній основі може розглядатися як фінансове посередництво».

Окрім того, вчинені позивачем правочини не є фінансовим посередництвом із огляду на правову природу останнього.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач, надаючи ТОВ «МАРКАСОН» поворотну фінансову допомогу, не здійснював діяльність у сфері фінансового посередництва, оскільки надання поворотної фінансової допомоги не є фінансовим посередництвом. Відтак, зазначені у Акті перевірки та відзиві обставини не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, позивач, надаючи поворотну фінансову допомогу ТОВ «МАРКАСОН», не втратив права перебування на спрощеній системі оподаткування.

А отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган (п. 56.4 ст. 56 ПК України).

Так, презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об?єктивно відтворюють господарські операції, що є об?єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов?язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

До того ж презумпція добросовісності платника презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Зазначена позиція підтверджена постановою ВС від 08 червня 2022 року по справі №П/811/4182/14.

Також аналогічні висновки Верховного Суду містяться в постановах від 20 червня 2022 року в справі №640/8636/19, від 20 червня 2022 року в справі №826/7997/18, від 22 червня 2022 року в справі №640/24096/20, від 14 вересня 2022 року в справі №120/9806/21-а, від 22 вересня 2022 року в справі №200/7457/19-а, від 29 вересня 2022 року в справі №360/2213/20.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доказів, які б свідчили про обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень або ж спростовували доводи позивача відповідачем суду не подано.

За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що адміністративний позов задоволено повністю, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 4586,00 грн.

Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу може бути вирішено після надання представником позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення остаточного розрахунку та докази понесення таких судових витрат у відповідності до ч.7 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- задовольнити;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8696/10-36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8697/10-36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8698/10-36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №8699/10-36-24-06/ від 24.05.2023, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4586,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.