Справа № 240/20633/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/20633/21

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у переході та призначенні їй пенсії за віком, відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком, відповідно до п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.01.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29.01.2021 року звернулася до Пенсійного фонду із заявою про перехід на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка працювала (проживала) на територіях радіоактивного забруднення. Проте, отримала відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах мотивовану відсутністю 3 років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року. На думку позивача, відповідно до поданих матеріалів, вона набула права на призначення (перехід) пенсії на пільгових умовах передбачених ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 29.01.2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перехід на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На момент звернення до відповідача позивачу виповнилося повних 54 роки, що підтверджується копією паспорту, який міститься в матеріалах справи.

За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 25.02.2021 року повідомив позивача про відмову позивачу у переході на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з підстав відсутності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, а особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.5-6 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

В силу ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 21 року, при розрахунку якого слід врахувати, що від 27 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Водночас, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки, станом на 01.01.1993.

Як зазначено у повідомленні про відмову у переході на пенсію за віком на пільгових умовах, період роботи (проживання) на території зони посиленого радіологічного контролю відповідно до статті 55 Закону №796-XII, згідно наданих позивачем документів, не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки період фактичного проживання (роботи) в у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить 1 рік 16 днів.

Тобто відмовлено позивачу у задоволенні її заяви, з підстав не підтвердження періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року.

Стосовно підтвердження періоду роботи (проживання) позивачем у зоні гарантованого добровільного відселення, слід вказати наступне.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки (за умови початкової величини зниження пенсійного віку) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (п.5 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Суд враховує, що п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. N 501, який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 3, передбачав, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

В матеріалах справи міститься копія посвідчення 3 категорії Серії НОМЕР_1 громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення.

Наявне у позивача посвідчення недійсним не визнавалось, доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання позивача в іншому місті суб`єкти владних повноважень не наводять, перевірка факту періодів проживання здійснювалась на етапі видачі посвідчення та встановлення відповідного статусу особі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 справа № 460/2589/20.

Посилання відповідача на те, що позивач навчалась в м. Житомир не спростовує викладеної у посвідченні інформації та підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року позивач прожив або працював, в зоні гарантованого добровільного відселення/безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох років.

Окрім того, зі змісту довідки Народицької селищної ради №16 від 28.01.2021 року слідує, що позивач дійсно була зареєстрована, проживала та проживає в с. Ласки, Народицького району, Житомирської області, яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 відноситься до третьої зони - зони гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 року по 31.08.1986, з 28.07.1987 по 10.03.1988 року та з 11.06.1996 року по даний час. З 01.09.1986 року по 27.07.1986 року по 27.07.1987 року та з 10.03.1988 року по 14.08.1990 року дійсно проживала в с. Ласки без реєстрації в господарстві своїх батьків.

Також, з наявної у матеріалах справи трудової книжки позивача слідує, що у період з 28.08.1988 року по 01.09.1989 року працювала в Норинській школі, с. Норинці, Народицького району, Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а з 01.09.1989 року по 01.09.1990 року працювала в Народицькій школі, смт. Народичі, Житомирської області, яке відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджуються відповідними доказами, період роботи (проживання) позивача станом на 01 січня 1993 року становить більше 3 років, що дає їй право на зниження пенсійного віку не більше, як на 6 років (1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років).

Крім того, як свідчать матеріали справи позивач по даний час проживає на території, яка відносилася та відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, на думку суду, подані позивачем документи в сукупності не викликають сумнівів щодо її роботи та проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та безумовного (обов`язкового) відселення, а тому суд вважає, що відмова у задоволенні заяви позивача від 29.01.2021 року є протиправною та такою, що порушує конституційне право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та соціальний захист.

Враховуючи викладене, а також те, що на час звернення до відповідача, належність позивача до особи, що постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення підтверджено наявним у матеріалах справи посвідченням, тому, на думку суду, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Отже, зазначене вище свідчить на користь висновку, що відповідачем не враховано всі обставини справи та надані докази, що призвело до протиправної відмови у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.01.2021 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М.Шимонович