Справа № 140/35964/23
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/35964/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Ковальчука В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вест Петрол Маркет до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Вест Петрол Маркет (далі ТзОВ Вест Петрол Маркет, позивач) звернулося з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з ВПП, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2023 №685/33000703, №686/33000703, №687/33000703, №688/33000703.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівниками Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області) проведено фактичну перевірку AЗC з магазином, на якій здійснює свою господарську діяльність TзOB Вест Петрол Маркет, що розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Бармаки, вул. Польова, 2, за результатами якої складено акт фактичної перевірки № бланку 002302 від 28.07.2023 (р/№6935/ж5/17-00-07-05-17/42663493).

У висновках зазначеного акта перевірки контролюючий орган вказав на порушення товариством пунктів 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України (далі - ПК України), наказу МФУ від 21.01.2016 №13.

На підставі даного акта перевірки Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП 29.08.2023 винесено податкові повідомлення-рішення №685/33000703 про застосування штрафу на суму 15 660,05 грн, №686/33000703 - на суму 5 100 грн, №687/33000703 - на суму 141 471,62 грн, №688/33000703 - на суму 1 000 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 17.11.2023 №34388/6/99-00-06-03-02-06 скаргу товариства залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 29.08.2023 №685/33000703, №686/33000703, №687/33000703, №688/33000703 - без змін.

ТзОВ Вест Петрол Маркет не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями та вважає, що вони суперечить положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому підлягають скасуванню як з підстав незаконності самої перевірки, так і з підстав необґрунтованості її висновків.

Позивач вказує на те, що в наказі №1168-п від 17.07.2023 про проведення фактичної перевірки не зазначені підстави для проведення перевірки. У ньому є лише посилання на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, разом з тим відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки.

Позивач вважає, що оскільки наказ не містить відомостей, передбачених абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України, які є обов`язковими, то за відсутності обов`язкових реквізитів ні додаток, ні витяг з нього не можуть оцінюватися як такі, що відповідають вимогам, які ставляться до порядку оформлення наказів про проведення податкових перевірок; контролюючий орган ініціював проведення фактичної перевірки ТзОВ Вест Петрол Маркет без жодної визначеної законом умови, за відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для проведення перевірки, за результатами якої прийнято оскаржувані податкові-повідомлення рішення, що є самостійною підставою для визнання їх протиправними.

Товариство також вважає необґрунтованими висновки акта перевірки про порушення ним вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95) та наказу МФУ від 21.01.2016 №13, оскільки в ході проведення перевірки відповідачем не було зафіксовано фактів непроведення товариством розрахункових операцій через РРО та фактів здійснення розрахункової операції на неповну суму покупки.

Зокрема, вказує на те, що відображення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої - вино ігристе Мартіні Асті 0,75 л та Lambrusco dell 'Emilia Chiarli Bianco біле солодке 0,75л із вмістом спирту етилового 7,5 відсотка об`ємних одиниць у фіскальному касовому чеку є неможливим, оскільки вказані алкогольні напої не підлягає маркуванню відповідно до пункту 226.6 статті 226 ПК України. При цьому відсутність маркування маркою акцизного податку алкогольного напою унеможливлює відображення у фіскальному чеку цифрового значення штрихового коду марки.

Крім того, звертає увагу суду на неправильність розрахунку застосованих відповідачем санкцій.

Також вважає безпідставними доводи податкового органу про порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону №265/95, оскільки товариством усі розрахункові операції проводяться з програмуванням коду УКТ ЗЕД, інформація щодо кодів товару УКТ ЗЕД міститься на всіх розрахункових документах, як це передбачено положеннями чинного законодавства. Вказане підтверджується проведеною контрольною розрахунковою операцією в процесі фактичної перевірки, за результатами якої видано розрахунковий документ встановленої форми, який містив усі необхідні реквізити, в т.ч. код УКТ ЗЕД.

З приводу тверджень контролюючого органу про порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95 зазначає, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку. На момент перевірки на АЗС були наявні копії ТТН, накладних (в тому числі на товар, який описано в акті зняття залишків), які надавались інспекторам безпосередньо під час проведення перевірки, про що менеджером АЗС зроблено відповідний запис в акті зняття залишків. Додатково копії видаткових накладних та накладних на внутрішнє переміщення товарів, а також довідка щодо залишку товарів, які обліковуються товариством по рахунку 2821 Товари в торгівлі станом на 20.07.2023, долучались до заперечень на акт перевірки, та мали бути враховані контролюючим органом у відповідності до положень п.44.6 ст.44 ПК України.

При цьому сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону №265/95 та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95.

Додатково зазначає, що станом на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 29.08.2023 №687/33000703, пунктом 12 розділу II Закону №265/95-ВР було передбачено, що санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, однак, податковим органом штрафні санкції було застосовано саме за порушення ведення обліку товарних запасів, тобто притягнення позивача до відповідальності не пов`язане з порушенням порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, а стосується порушення ведення обліку товарів, що знаходяться у місці продажу.

Товариство також вважає необґрунтованими висновки акту перевірки про порушення ним вимог підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, оскільки позивачем своєчасно подавались належно оформлені дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального електронними засобами зв`язку до контролюючого органу, зокрема, по акцизному складу №1007375: довідка за 20.02.2022 (ім`я файлу 3493J20223300.XML, реєстр. №) доставлена до контролюючого органу 21.02.2022, що підтверджується відповідною квитанцією.

У зв`язку з цим вважає, товариство не вчиняло протиправних діянь, які б призвели до порушення граничного строку подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби, що свідчить про відсутність у діяннях товариства такої ознаки податкового правопорушення як протиправність, а також відсутність вини.

На думку позивача, товариство не порушило вимог пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України, оскільки вживало всіх можливих заходів задля своєчасного подання даних про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального.

Відтак, довідка про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу та залишків пального на акцизному складі пального 20.02.2022 направлялась ТзОВ Вест Петрол Маркет своєчасно, що підтверджується відповідною квитанцією.

З урахуванням вищенаведеного просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

Представник відповідача у поданому до суду 03.01.2024 відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити.

В обґрунтування цієї позиції вказав, що позивачем не було наведено доводів на обґрунтування безпідставного проведення фактичної перевірки, оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях, а таким чином не можуть слугувати самостійними підставами для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за відсутності причинно-наслідкового зв`язку між процедурними порушеннями та правильністю висновків контролюючого органу, прийнятих за результатом такої перевірки,.

Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з ВПП звертає увагу суду на те, що виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства. При цьому, позивач не скористався правом на не допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що позивачем жодним чином не доведено ту обставину, що контролюючим органом було проведено незаконну фактичну перевірку. Пояснення щодо цього ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні чинного законодавства.

Під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, наказу МФУ від 21.01.2016 №13, внаслідок чого відповідачем з дотриманням усіх норм чинного законодавства правомірно винесено податкові повідомлення-рішення від 29.08.2023 №685/33000703, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 15 660,05 грн, №686/33000703 - на суму 5 100 грн, №687/33000703 - на суму 141 471,62 грн, №688/33000703 - на суму 1 000 грн.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд встановив такі обставини.

На підставі наказу від 17.07.2023 №1168-п Про проведення фактичної перевірки ТзОВ Вест Петрол Маркет ГУ ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку AЗC з магазином, на якій здійснює свою господарську діяльність TзOB Вест Петрол Маркет, що розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Бармаки, вул. Польова, 2, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 28.07.2023 №6935/ж5/17-00-07-05-17/42663493.

Актом фактичної перевірки встановлено порушення TзOB Вест Петрол Маркет пунктів 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13.

Як слідує із вказаного акту, перевіркою встановлено наступне.

На АЗС з магазином, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Бармаки, вул. Польова, 2, де здійснює господарську діяльність TзOB Вест Петрол Маркет, не забезпечено використання режиму попереднього програмування кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів, а саме: 17.05.2023 чек №584361; 22.05.2023 чек №587515, 30.05.2023 року чек №591639, 08.06.2023 року чек №596501, 28.06.2023 року чек №607723, 29.06.2023 року чек №608331, 07.07.2023 року чек №613182.

Крім того, за результатами аналізу фіскальних чеків із СОД РРО вибірковим методом проаналізовано та встановлено, що на АЗС з магазином, що знаходиться за вказаною адресою, через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером при здійсненні розрахункових операцій протягом 2022 року та 2023 року при реалізації алкогольних напоїв, що маркуються відповідними марками акцизного податку у фіскальних чеках реєстратора розрахункових операцій не забезпечено відображення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої на загальну суму 10549,70 грн.

Також на АЗС з магазином встановлено порушення ведення в порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів: здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, а саме: на початок проведення перевірки відсутні будь-які документи, які підтверджують облік та походження підакцизних товарів на місці продажу на загальну суму 141 471,62 грн.

Крім того, на АЗС з магазином, встановлено 1 випадок подання Довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу(отримування/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального з простроченням термінів подачі.

Позивач, не погодившись із висновками акта перевірки, подав на нього заперечення від 09.08.2023, за результатами розгляду яких висновки, викладені в акті фактичної перевірки вирішено залишити без змін.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 29.08.2023 №685/33000703, яким за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95 застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 15 660,05 грн, від 29.08.2023 №686/33000703, яким за порушення пункту 11 статті 3 Закону №265/95 застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 5 100,00 грн; від 29.08.2023 №687/33000703, яким за порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95 застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 141 471,62 грн, від 29.08.2023 №688/33000703, яким за порушення підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 000,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 17.11.2023 №34388/6/99-00-06-03-02-06 скаргу товариства залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до вимог пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Відповідно до пункту 80.2.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, однією з основних умов для проведення фактичної перевірки є наявність підстав для її проведення, при цьому така підстава обов`язково має бути зазначена в наказі про проведення перевірки.

Згідно з абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Суд зауважує, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Зі змісту адміністративного позову випливає, що позивач обґрунтовує позовні вимоги в тому числі і протиправністю проведення фактичної перевірки у зв`язку з відсутністю підстав для її проведення та видачі наказу про її призначення.

Як слідує із змісту наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 17.07.2023 №1168-п Про проведення фактичної перевірки ТзОВ Вест Петрол Маркет, в основу проведення фактичної перевірки платника податків податковим органом покладено статтю 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пункт 80.8 статті 80, пункт 82.3 статті 82, а також підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Проте, в даному наказі фактична підстава проведення перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України не зазначена.

Зокрема, в наказі відсутні посилання на інформацію, яку контролюючий орган отримав у встановленому законодавством порядку про можливі порушення вимог податкового чи іншого законодавства позивачем, що є підставою для призначення і проведення перевірки.

Суд зауважує, що ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі від 19.12.2023 запропоновано відповідачу надати докази, що підтверджують фактичні підстави для прийняття наказу №1168-п від 17.07.2023. Однак жодних доказів на підтвердження фактичних підстав для призначення та проведення перевірки відповідач суду не надав.

Формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Суд встановив, що з наказу від 17.07.2023 №1168-п слідує, що перевірка проводиться з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

При цьому, у вказаному наказі не зазначені законні (фактичні) підстави для його винесення.

Вищезазначений наказ не містить в собі інформації, яка свідчить про можливі порушення позивачем вимог законодавства, а лише констатує факт доцільності проведення фактичної перевірки з метою перевірки дотримання вимог діючого законодавства.

В даному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Вищевказаний наказ на проведення перевірки не містить інформації, яка б свідчила про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, та про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, та у зв`язку з якими у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для здійснення належного податкового контролю.

Системно проаналізувавши положення статей 75-81 ПК України, суд дійшов висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абзаці 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Отже, установлене статями 75-81 ПК України правове регулювання податкових перевірок визначає певні обов`язкові умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, дотримання яких може бути належною підставою для прийняття керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що інформація, на підставі якої прийнято наказ про проведення перевірки, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте, конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. У випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок.

У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) зроблено висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Зміст висновків наведеної постанови свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не повинен переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №821/371/17, від 27.02.2020 у справі №П/811/3206/15 та від 26.03.2020 у справі №813/823/16, від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а, від 19.07.2023 у справі № 826/15828/18, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, ГУ ДПС у Рівненській області не дотрималося вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Отже, суд дійшов висновку, що фактична перевірка, яка проведена контролюючим органом, є незаконною.

Як наслідок акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Отже, встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення контролюючим органом фактичної перевірки позивача, за наслідками якої і були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому згідно правових висновків Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, відсутня необхідність перевірки порушення позивачем вимог Закону №265/95 та ПК України, як підстави для нарахування штрафних санкцій позивачу.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд приходить висновку про протиправність прийнятих Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП податкових повідомлень-рішень від 29.08.2023 №685/33000703, №686/33000703, №687/33000703, №688/33000703, з огляду на що останні підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ТзОВ Вест Петрол Маркет слід стягнути судовий збір в сумі 2684,00 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18.12.2023 №.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат на час прийняття рішення суду не надано, однак позивач подав заяву від 23.01.2024, в якій означив попередній орієнтовний розмір витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 7 000,00 грн.

З цього приводу суд повідомляє, що відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Вест Петрол Маркет (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 42663493) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (79026, Львівська область, місто Львів, вулиця Стрийська, 35, ідентифікаційний код юридичної особи 44045187) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 29 серпня 2023 року №685/33000703, №686/33000703, №687/33000703, №688/33000703.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вест Петрол Маркет за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків судовий збір у сумі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук