Справа № 140/35809/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/35809/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за тещею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

зобов`язання звільнити з військової служби на підставі ст.26 ч.5 п.3 пп «г» Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 28.07.2021 уклав контракт на проходження військової служби з Міністерством оборони України в особі т.в.о. командира частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_3 та на сьогоднішній день продовжує нести службу у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що неодноразово подавав рапорти про дострокове звільнення. Так, у червні 2023 року він подав рапорт до в/ч НОМЕР_1 з копіями підтверджуючих документів щодо його дострокового звільнення зі служби за сімейними обставинами, а саме, у зв`язку з наявністю інвалідності III групи та необхідністю постійного догляду за своєю тещею - ОСОБА_2 , так як відсутні інші особи, які можуть належно здійснювати такий догляд.

Однак, в/ч НОМЕР_1 відмовила у задоволенні рапорту у зв`язку з відсутністю, на її думку, документальних підтверджень підстав для можливості його дострокового звільнення зі служби.

Позивач вважає відмову про звільнення з військової служби безпідставною та незаконною, такою, що не відповідає вимогам ст.26 ч.5 п.3 пп «г» Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Так, у пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутня норма про те, що для звільнення з військової служби за сімейними обставинами в зв`язку з доглядом за особою, яка потребує постійного догляду, необхідний саме висновок медико-соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного догляду.

При цьому зазначає, що до служби постійно допомагав та здійснював догляд за своєю тещею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом III групи загального захворювання та потребую постійного догляду.

Факт потреби у постійному догляді підтверджується заключенням ЛКК №140 від 27.06.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, потребує постійного стороннього догляду та допомоги довічно, нездатна самостійно себе обслуговувати, потребує помічника.

Разом з тим, позивач зазначає, що згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 розлучена з своїм чоловіком ОСОБА_4 , батьком його дружини, а тому законного чоловіка у неї немає та догляд здійснювати він не повинен.

Його дружина (донька хворої ОСОБА_2 ), ОСОБА_5 , згідно з довідкою від 22.11.2023 №739, виданою ТОВ «Луцька аграрна компанія» (де вона працевлаштована), перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 15.04.2021 по даний час, самостійно виховує трьох малолітніх дітей, з чого слідує, що і вона догляд здійснювати не може з поважних причин.

Друга донька хворої ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , згідно з довідкою від 30.11.2023 №1005, виданої УСЗН Володимирської РДА Волинської області також перебуває у декреті, про що свідчить отримання нею допомоги з 01.01.2022-31.12.2024 та свідоцтво про народження дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких обставин вона теж з поважних причин не може здійснювати догляд. При цьому позивач зауважує, що ОСОБА_6 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , який в силу своїх захворювань також не може здійснювати догляд за хворою ОСОБА_2 , оскільки має III групу інвалідності довічно.

Відтак, на думку позивача, інші особи, які б могли здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 на даний час відсутні.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 19.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.45).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.47-49) позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що до рапорту позивачем не додано належного документа, а саме висновку медико-соціальної експертної комісії про те, що теща позивача потребує здійснення постійного стороннього догляду. Разом з тим позивачем не підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за його тещею.

З наведених підстав просив у позові відмовити.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , солдата за контрактом, призначеного наказом командира 14 окремої механізованої бригади від 28.07.2021 №196-РС на посаду кухаря взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону, який прибув з Любешівського ТЦК та СП Волинської області, з 28.07.2021 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і останній вважається таким, що з 28.07.2021 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.50).

03.10.2023 позивач подав до відповідача рапорт (повторно) з документами про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за тещею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58).

У листі від 14.11.2023 за №11603 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для його звільнення з військової служби, оскільки не підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , позаяк в останньої є доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 …. У наданих матеріалах відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Протокол ЛКК не є «відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років» (а.с.37-40).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в період дії воєнного стану.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Виходячи з вищезазначених норм, підставою для звільнення з військової служби під час воєнного стану є, зокрема, необхідність здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14.10 Розділу XIV «Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період» Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Отже, наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.

Судом встановлено, що підставою для подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ слугувала необхідність здійснення постійного догляду за тещею (матір`ю дружини) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У даному рапорті (повторному) позивач описує, що його теща ОСОБА_2 , у якої наявна ІІІ група інвалідності, не може себе обслуговувати, а тому потребує постійного стороннього догляду, який в повній мірі надати її рідна дочка, дружина позивача ОСОБА_5 не має можливості, оскільки на її вихованні перебувають неповнолітні діти. При цьому вказує, що до укладення контракту допомагав та здійснював догляд за тещею.

Відповідач у листі від 14.11.2023 №11603 повідомив ОСОБА_1 , що за наданими ним документами відсутні підстави для звільнення з військової служби за контрактом, оскільки не підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , позаяк в останньої є доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також зазначив, що у наданих ним матеріалах відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Таким чином, повторний рапорт позивача за вх №8280 від 03.10.2023 відповідачем розглянутий та підставами для відмови у задоволенні його вимог слугували дві обставини, а саме: відсутність висновку МСЕК та не підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за матір`ю дружини.

Щодо доводів відповідача про неподання позивачем до рапорту висновку МСЕК, то суд зазначає таке.

Так, норми підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначають альтернативну форму документа, на підставі якого підтверджується необхідність здійснення постійного догляду за особою. Таким документом може бути або висновок МСЕК, або ж висновок ЛКК.

До рапорту позивач надав висновок №140 від 27.06.2023 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий КП «Оваднівський центр первинної медичної допомоги» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

До висновку також додане заключення ЛКК КП «Оваднівський центр первинної медичної допомоги» №140 від 27.06.2023 (а.с.18), згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, потребує постійного стороннього догляду та допомоги довічно, не здатна себе самостійно обслуговувати, потребує помічника.

Отже, висновок ЛКК є належним підтвердженням необхідності здійснення постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 .

Твердження відповідача про те, що Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413, передбачає подання висновку МСЕК як документа, який підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років, а не висновку ЛКК, який надається для осіб до 18 років, суд відхиляє, оскільки норми Закону №2232-ХІІ мають вищу юридичну силу і не передбачають такого розмежування.

Крім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», згідно з вимогами якої саме висновок лікарської комісії закладу охорони здоров`я є тим документом, який надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.

Водночас, що стосується доводів позивача про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за його тещею, то суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, у тещі позивача є двоє дітей: донька ОСОБА_5 (в дівоцтві ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_6 (в дівоцтві ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження (а.с.13, 21, 26, 26а).

Позивач стверджує, що його дружина ОСОБА_5 не може здійснювати догляд за своєю матір`ю, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, самостійно виховує трьох малолітніх дітей, 05.06.2017, 19.09.2015 та ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.22-24). Інша донька ОСОБА_6 також перебуває у декреті за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25), з огляду на що також з поважних причин не може здійснювати догляд за хворою ОСОБА_2 .

З приводу таких тверджень позивача слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Положеннями частини першої статті 15 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Стаття 203 Сімейного кодексу України встановлює обов`язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків.

Так, відповідно до частини першої вказаної статті, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 №3721-XII діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

З дітей, які ухиляються від виконання цих обов`язків, на підставі судового рішення утримуються аліменти у розмірі, передбаченому на аліментні виплати батьків дітям.

У випадках, коли батьки похилого віку знаходяться на державному утриманні в будинках-інтернатах, пансіонатах або в інших установах, аліментні виплати на їх догляд сплачуються цим установам.

Таким чином, відповідно до приписів вищенаведених норм чинного законодавства обов`язок по догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладений на її дітей.

Отже, позивач, який є зятем, не є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за тещею та відповідно до положень чинного законодавства не має безумовного обов`язку щодо такого догляду.

Крім того, посилання позивача на те, що доньки ОСОБА_2 не можуть здійснювати за нею постійний догляд з огляду на їх перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, суд відхиляє, оскільки зазначені обставини не є такими, що виключають можливість здійснювати такий догляд спільно обома доньками.

Водночас, суд враховує, що довідка ТзОВ «Луцька Аграрна Компанія» від 22.11.2023 №739, в якій зазначено про перебування ОСОБА_11 з 15.04.2021 у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (а.с.29), та довідка Управління соціальної та ветеранської політики Володимирської районної державної адміністрації Волинської області від 30.11.2023 №1005, яка підтверджує перебування ОСОБА_6 на обліку в управлінні та одержання нею державної допомоги при народженні дитини (а.с.31), видані вже після наданої відповіді на рапорт позивача (14.11.2023), отже не могли бути враховані відповідачем при розгляді рапорту позивача.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 не надав суду достатніх та беззаперечних доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за його тещею, тому відповідач правомірно відмовив у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду правомірність своїх дій при розгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій