Справа № 521/22747/23
Суддя: Горяєв І. М.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/496/11/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Касьяненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанови серії ЕАТ № 7746683, серії ЕАТ № 7747398 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 вересня 2023 року інспектором УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Кушніром С.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ № 7746683, та інспектором УПП в Одеській області капітаном Чебаном О.А. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7747398. Відповідно до винесеної постанови серії ЕАТ № 7746683 позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП України. Як зазначено в постанові, керуючи транспортним засобом в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 74 км/год, при допустимій швидкості 50 км/год., чим порушила п. 12.4 ПДР, призначено сплатити грошовий штраф у розмірі 340 грн. Відповідно до винесеної постанови серії ЕАТ № 7747398, ОСОБА_1 визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП України. Як зазначено в постанові, керував транспортним засобом, при цьому не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. а ПДР, призначено сплатити штраф у розмірі 425 грн. Вказані постанови позивач вважає протиправним та такими, що підлягають скасуванню. У зв`язку з вище викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

До судового засідання позивач не з`явився, в позовні заяві просив слухати справу у його відсутність.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, але надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, та позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7746683 від 16.09.2023 року залишити без задоволення (а.с. 45-50).

Також було надано компакт-диск на якому міститься відеозапис, підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КАС України встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.7 КАС України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що 16.09.2023 інспектором 1 батальйону 8 роти УПП в Одеській області Кушнір С.В. була винесена постанова серії ЕАТ № 7746683 про накладення адміністративного стягнення по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, з накладенням штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с. 11).

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 16.09.2023 о 10.43 год в м.Одеса Київське шосе 1 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 74 км/год. при доступній швидкості 50км/год. зафіксовано приладом TruCAM тс008449 пар-475270, 474539 , чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 16.09.2023 інспектором 1 батальйону 8 роти УПП в Одеській області Чебан О.А. була винесена постанова серії ЕАТ № 7747398 про накладення адміністративного стягнення по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням штрафу в сумі 425,00 грн. (а.с. 12).

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 16.09.2023 о 10.43 год в м.Одеса Ленінградське шосе 16 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, при цьому не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності (ст.245 КУпАП).

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.126 та ст.122 КУпАП розглядають органи Національної поліції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Судом досліджено відеозапис подій від 16.09.2023 року, наданий відповідачем, що здійснений за допомогою технічного приладу, де чітко зафіксовано описане в оскаржуваних постановах порушення правил дорожнього руху.

З відеозапису, відтвореного під час розгляду справи, встановлено, що інспектором патрульної поліції зазначено, що позивач був зупинений у зв`язку з порушенням п.12.4 ПДР, а саме керував транспортним засобом, в межах населеного пункту зі швидкістю 74 км/год. при доступній швидкості 50км/год., крім цього водієм було пред`явлено посвідчення водія республіки Румунія, що не дійсне на території України, поліцейським встановлено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом при цьому не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, з порушенням п.2.1 а ПДР, що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.126 КУпАП.

Крім того, під час спілкування з водієм ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, за результатом якого складено протокол про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає даний доказ належним та допустимим, що в свою чергу підтверджує обставини на які посилається відповідач, стосовно законності прийнятого ним рішення.

Таким чином, посилання позивача на порушення інспектором при розгляді адміністративної справи вимог КУпАП, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються дослідженими відеозаписами наданими відповідачем.

Крім того, суд приймає до уваги посилання відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо правомірності використання приладу TruCAM з руки (рук), що не був закріплений.

З вказаного приводу відповідачем зазначено, що на офіційному сайті виробника TruCAM https://www.lasertech.com наявні фото та відео, на яких продемонстровано спосіб використання приладу TruCAM з рук.

Згідно Посібника користувача - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM II призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Вимірювач використовується під час контролю швидкості транспортних засобів підрозділами Національної Поліції та уповноваженими організаціями. У ручному режимі оператор сам обирає транспортний засіб, швидкість руху якого буде виміряна.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2022 року по справі №766/16657/21 зазначено, що суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу доводів позивача про те, що оскільки вимірювання швидкості проводилося працівником поліції, який тримав технічний прилад «TruСАМ II» LTI 20/20 (серійний номер ТС008456) в руках, то вібрація вказаного приладу могла дати більшу похибку, та з цього приводу зазначає, що у відповідності до листа ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 р. за №22-38/49, лазерний вимірювач «TruСАМ» відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений в першу чергу, саме для тримання його в руках під час вимірювань.

Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruСАМ» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому, його покази (дані) можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

При цьому, у даному конкретному випадку, порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruСАМ» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону №580-VIII не розповсюджуються на спірні відносини. '

Приписи ч. 2 ст. 40 вказаного Закону щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року по справі №946/5556/21 зазначено, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інспектор поліції має право здійснювати вимірювання швидкості руху транспортного засобу лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20 № ТСО01062, тримаючи його у руках, та без встановлення інформаційного знаку.

Щодо постанови серії ЕАТ № 7747398 про накладення адміністративного стягнення по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 розділу 1 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно пункту 32 вказаних положень видані громадянам України за кордоном посвідчення водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, підлягають обміну на національні посвідчення водія без складання теоретичного і практичного іспитів за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України. Враховуючи той факт, що позивач громадянин України, то він допускається до керування транспортними засобами лише за наявності національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Тобто позивач мав змінити посвідчення водія іноземної держави на національне посвідчення України і лише після заміни він допускається до керування транспортним засобами.

Таким чином, твердження позивача про те, що він керував транспортним засобом з дотриманням Правил дорожнього руху та відсутністю доказів вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, в даному випадку є повністю безпідставними та не підтвердженими належними доказами.

Доводи позивача про те, що відповідачем не надано доказів вчинення ним вказаних правопорушень, є повністю спростованими.

Таким чином, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, доведена, а дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року" (далі - ПДР).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

На підставі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, матеріали справи містять належні докази у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд прийшов до висновку, що наданий суду відеозапис є належним та допустимим доказом, узгоджується із іншими дослідженими доказами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, що передбачено ч.1 ст.122 КУпАП, ч.1 ст.126 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач, при прийнятті оскаржуваних постанов, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням ч. 2 ст. 2 КАС України, постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідають вимогам ст. 283 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП, ч.1 ст.126 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем під час розгляду справи були надані належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, позивач не довів, а матеріали справи не містять відомостей, які б спростували факти, встановлені в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, та надали б суду підстав дійти висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином відповідач, при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та винесенні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, ч.1 ст.126 КУпАП, діяв у спосіб та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно пункту першого частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 9, 20, 77, 94, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Горяєв

Повний текст рішення складено 04.03.2024 року.