Справа № 601/207/24
Суддя: Клим Т. П.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №601/207/24
Провадження № 2-а/601/10/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Клим Т.П.,

при секретарі судового засідання Коляді О.В.,

представника позивача Гурника В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременець адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гурника Віктора Олександровича до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гурник В.О. звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області, в якому просить скасувати постанову від 08.01.2024 серії ЕНА №1206249 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, закрити провадження у справі та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову зазначив, що 08 січня 2024 року інспектором Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області майором поліції Ліснічуком Володимиром Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Даний факт підтверджується постановою серії ЕНА №1206249 від 08.01.2024. ОСОБА_1 , притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 гривень. Оскаржувана постанова винесена незаконно, упереджено, з порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що в постанові відсутні відомості про інші докази, які б підтвердили факт порушення ПДР Позивачем, а також про технічні засоби, за допомогою яких здійснювалася відеофіксація. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. З вказаних в постанові порушенням п.15.9 ПДР України не згідний і з тієї підстави, що поліцейським не здійснювалося вимірювання відстані спеціальними засобами, які пройшли повірку з дотриманням міжповірочних інтервалів. Відповідач проігнорував приписи ст.279 КУпАП, оскільки без дослідження доказів і вирішення клопотань наклав на нього штраф, грубо порушив вимоги ст.278, 279 КУпАП.

Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представником відповідача ГУНП в Тернопільській області подано відзив на позов, в обґрунтування якого представник М.Куриляк просить відмовити в задоволенні позову через його безпідставність. Позивач 08.01.2024 здійснив зупинку транспортного засобу Subary Forester д.н.з. НОМЕР_1 ближче 10 м. до виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9.и ПДР України та норми ч.1 ст. 122 КУпАП. Інспектором поліції Ліснічуком В.М. було виявлено дане порушення ПДР та винесено постанову серії ЕНА №1206249 від 08.01.2024 за ч.1 ст.122 КУпАП, якою накладено на позивача штраф в розмірі 340 гривень. Зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував про його порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, роз`яснив права. Постанова винесена працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, тому позов до задоволення не підлягає.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гурник В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задоволити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини відзиву на позов, клопотав справу розглядати у відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши усні пояснення, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено, постановою інспектора Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області майором поліції Ліснічук В.М. серія ЕНА №1206249 від 08.01.2024, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП за те, що 08.01.2024 о 12:40 год. в м. Кременець, по вул. с.Петлюри, водій ОСОБА_1 керуючи тз Subary д.н.з НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 м. до виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9 «и» ПДР України.

Позивач посилається як на підстави для скасування оскаржуваної постанови на те, що поліцейським не здійснювалося вимірювання відстані спеціальними засобами, які пройшли повірку з дотриманням міжповірочних інтервалів.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з п. 15.9 (и) ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Належним доказом зазначеного правопорушення, виходячи з його природи, є саме замір відстані на місці події під час вчинення правопорушення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїзду з прилеглих територій, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду в справах №216/5226/16-а від 18.07.2019, № 760/3696/16-а від 08.02.2018.

Як видно, в матеріалах справи відсутні відомості про проведення замірів відстані на місці події щодо розташування транспортного засобу Subary Forester д.н.з. НОМЕР_1 , а саме зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, оскільки не здійснювався замір такої відстані, що давало б підстави вважати, що зупинка відбулася менше ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

До відзиву на позовну заяву долучено фото, разом з тим на цьому фото важко ідентифікувати автомобіль саме Subary Forester д.н.з. НОМЕР_1 .

З врахуванням наведеного, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. (Постанова КАС ВС від 14.05.2020 в справі №240/12/17).

Інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем не надано та матеріали справи не містять, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є недоведеним. Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, постанову серії ЕНА №1206249 від 08.01.2024 скасувати. Оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, суд вважає, що згідно приписів п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України виникає необхідність закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, відносно позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з Головного управління Національної поліції у Тернопільській області на користь позивача 605,60 грн. судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа N 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа N 826/856/18) зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи подано: договором про надання правової допомоги №17/01 від 17 січня 2024 року, ордером про надання правової допомоги, розрахунком суми гонорару (вартості послуг) за надану правову допомогу.

Відповідно до розрахунку витрат адвокатом було надано Клієнту наступну правову допомогу: зустріч з клієнтом, вивчення матеріалів для підготовки позову 1 год. 300 грн.; пошук судової практики 2 год. 500 грн.; складання позовної заяви 5год. 1000 грн.; представництво в суді 1000 грн. оформлення додатків 1 год.- 200 грн.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Такий висновок висвітлений у постанові від 17.10.2018 у справі №301/1894/17.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Щодо заявлених до відшкодування витрат пов`язаних з оскарженням постанови серії ЕНА №1206249 від 08.01.2024, що є безпосереднім предметом спору у даній адміністративній справі, у розмірі 3000 грн., суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, була розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження, є стала практика Верховного Суду у даній категорії справ, зважаючи на позицію сторони захисту, її значення для вирішення справи, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, заявлені витрати на правничу допомогу адвоката не є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) під час розгляду даної справи в суді.

Відтак, зважаючи на правову позицію, висловлену Верховним Судом в постановах від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16 та від 28 травня 2019 року у справі №826/850/18 та враховуючи достатність та допустимість усіх наданих доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.77,139,229,241-246,250,286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1206249 від 08.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з Головного управління Національної поліції у Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, вул. Валова,11, ) на користь ОСОБА_1 суму 605 гривень 60 копійок - в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору та 2000 гривень витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, вул. Валова,11, )

Повний текст рішення підписано 04 березня 2024 року.

Головуючий: Т. П. Клим