Справа № 380/12513/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спанрайз" до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спанрайз" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просить :

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/800040/2 від 13.04.2023;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі контракту № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019, Інвойсу № SAAE4121013.4022073-1 від 16.01.2023, ТОВ "Спанрайз" ввезено на митну територію України товар. З метою оформлення ввезеного товару позивач подав до Львівської митниці електронну МД № 23UA61U2, в якій заявив митну вартість: Товар № 1 -172151,09 грн та розраховані митні платежі склали 458395,08 грн, у тому числі: ввізне мито 8%-123 890,56 грн, податок на додану вартість 20% - 334 504,52 грн. Разом із митною декларацією, для підтвердження митної вартості, декларант подав всі необхідні та підтверджуючі документи. Проте, 13.04.2023 декларантом позивача отриманий електронний Запит про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. У відповідь на повідомлення, декларант направив до митного органу лист Вих.13/04/01, в якому повідомив, що до ЕМД декларантом додані всі наявні у нього документи передбачені ч. ч. 2-3 ст. 53, ст. 335 МК України. Будь-яких інших документів які б підтверджували митну вартість товарів (у т. ч. її складових) враховуючи умови поставки, крім тих що вже надані, законодавством не передбачено. У зв`язку з чим просив перевірити митну вартість на підставі наданих документів та закінчити митне оформлення у строк, передбачені ст. 255 МК України. Втім, відповідач надіслав декларанту рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/800040/2 від 13.04.2023 відповідно до якого митну вартість Товар №1. Код ТН ЗЕД - І. "Сітка затінююча/ Виробник: CNBM INTERNATIONAL CORPORATION" був скорегований за другорядним 6 методом (за резервним методом) до рівня 59 067,36 доларів США (3,96 доларів США /кг).

Позивач вважає протиправним спірне рішення відповідача, покликаючись на те, що митний орган не обґрунтував свої сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Окрім цього, вказує, що коригування митної вартості за допомогою другорядного методу (резервним) носить протиправний характер, оскільки документи надані до митного оформлення мали всі необхідні відомості для перевірки заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Стверджує, що прийняття митним органом оскаржуваного рішення завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача, що полягає у значних матеріальних збитках у вигляді надмірної сплати митних платежів. Відмова у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною, оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи, яка сприйняла спірне рішення, та спотворенні фактів на підставі яких відповідач обґрунтовує свої доводи.

Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 08.06.2023 відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

22.06.2023 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час розгляду документів, поданих декларантом, митний орган виявив наступне:

- умови поставки оцінюваного товару згідно інвойсу FOB NINGBO, відповідно до положень Інкотермс -2010, термін FOB (... named port of shipment ) Франко борт (... назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів: - до митного оформлення для підтвердження таких витрат надано рахунок-фактуру від 11.04.2023 № 362 про витрати на транспортування та оброблення вантажу за межами митної території України, у якому відсутні відомості про страхування, експедиційні послуги за межами митної території України, географічні пункти маршруту перевезення та відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до оцінюваних товарів, що унеможливлює перевірку правильності нарахування складових митної вартості, відповідно до частини 10 та 21 статті 58 Митного кодексу України; - до митного оформлення не надано рахунку про витрати на морське перевезення оцінюваного товару (фрахт); - згідно договору про перевезення від 13.12.2022 №13/12/2022 умови та сума оплати послуг з перевезення вантажу зазначається в Заявках. У заявці від 10.01.2023 № 09918 відомості про вантаж не відповідають відомостям в рахунку про транспортно- експедиційні послуги та ЕМД (кількість рулонів, вартість послуг);

- банківський платіжний документ, що підтверджує оплату транспортно- експедиційних послуг №235 не містить відміток банку; - автотранспортна накладна заявлена у графі 44 ЕМД кодом 0730 № 23101458 від 11.04.2023 до митного оформлення і додатково не надана; - в Специфікаціі № 1 (другий аркуш до інвойсу № SAAE4121013.4022073-1), згідно якої заявлено відомості в електронному інвойсі ЕМД, відсутні відомості про товар - "Сітка затінююча ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 12X50 M, кількість - 10рул." - № 14 електронного інвойсу ЕМД, і загальна сума не відповідає обрахунку; - в копії митної декларації країни відправлення №0819323 від 16.01.2023 код товару не відповідає заявленому до митного оформлення, та відсутні відомості про порт відвантаження - NINGBO; - прайс-лист містить обмежену інформацію про ціну товару на конкретних умовах поставки FOB NINGBO, що не відповідає загальноприйнятому визначенню прайс-листа, оскільки не є пропозицією широкому колу осіб у звичайному ході торгівлі; - висновок про вартісні характеристики товару від 27.03.2019 № 222/54 не стосується оцінюваного товару за даною ЕМД; - інформація з мережі інтернет не містить датування, що унеможливлює перевірку її актуальності; - документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, митниця встановила розбіжності в поданих документах, відсутність належних документів, що підтверджують складові митної вартості. У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності.

Відповідач переконаний, що вищенаведене, відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ, є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю.

Зважаючи на викладене, Львівська митниця вважає, що спірне рішення прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 10.07.2023 суд відмовив Львівській митниці у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши наявні у справі документи, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

09.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спанрайз" (далі - Покупець) та компанією "CNBM INTERNATIONAL CORPORATION", Китай (далі - Продавець) укладений Контракт № SR-CNBM-20190109 відповідно до якого Продавець зобов`язується продати (передати право користування, володіння та розпорядження), а Покупець прийняти та оплатити товар. Асортимент товару, його ціна та умови поставки зазначаються в інвойсах Продавця.

Відповідно до п. 3.1 Контракту № SR-CNBM-20190109 умови доставки кожної окремої партії Товару визначаються в Інвойсі на кожну партію.

На виконання вимог зовнішньоекономічного Контракту № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019 Покупець придбав товар: Сітка затінююча/ Sunshadenet - трикотажне полотно основов`язаного переплетення пофарбоване (зеленого кольору), що виготовлено із синтетичних стрічкових ниток шириною не більше 2мм (поліетилен 100%), по всій довжині кромок присутні періодично розміщені отвори, що виконані в процесі виготовлення виробу; у рулонах шириною більше 30 см. Сфера застосування: для теплиць та для відкритого грунту; для створення декоративних та інших огорож територій від потрапляння прямих сонячних променів, у будівництві; для завішування будь-яких типів будівельних фасадів: ЩІЛЬНІСТЬ: 36 Г/М2 РОЗМІР: 1,5X100 M , кількість - 5рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 36 Г/М2 РОЗМІР: 2X100 M, кількість - 930рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 36 Г/М2 РОЗМІР: 2Х100 M , кількість - 18рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 36 Г/М2 РОЗМІР: 4X50 M, кількість - 207рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 36 Г/М2 РОЗМІР: 4X50 M, кількість - 22рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 36 Г/М2 РОЗМІР: 8X50 M, кількість - 61рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 36 Г/М2 РОЗМІР: 8X50 M, кількість - 55рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 70 Г/М2 РОЗМІР: 1,5X100 M, кількість - 18рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 70 Г/М2 РОЗМІР: 2X100 M, кількість - 92рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 1,5X100 M, кількість - 15рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 2X100 M, кількість - 6рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 4X50 M, кількість - 32рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 10X50 M, кількість 50 рул.; ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 12X50 M, кількість 10 рул.; Торговельна марка: AGREEN Країна виробництва: CN Виробник: CNBM INTERNATIONAL CORPORATION.

З метою митного оформлення вказаного товару 13.04.2023 ТОВ "Спанрайз" подало до Львівської митниці електронну митну декларацію № 23UA61U2, відповідно до якої до митного оформлення заявлений імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №23UA61U2 в якості підстави для застосування основного методу були надані наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її: - пакувальний лист SAAE4121013/4022073-1 від 16.01.2023; - Інвойс №SAAE4121013.4022073-1 від 16.01.2023; - Коносамент № HS123010950 від 29.01.2023; - автотранспортна накладна № 23101458 від 11.04.2023; - сертифікат про проходження товару №23С1100А1295/00227 від 16.01.2023; - Рахунок на оплату № 362 від 11.04.2023; - Платіжну інструкцію № 235 від 12.04.2023; - прейскурант цін від 01.12.2022 та від 10.01.2023; - висновки про вартісні характеристики товару № 222/54 від 27.03.2019; - Додаткова угода № 5 від 06.06.2022; - Контракт № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019; - Договір № 13/12/2022 від 13.12.2022 про надання транспортно-експедиторських послуг; - Заявка № 09918 від 10.01.2023 до Договору №13/12/2022 від 13.12.2022 про надання транспортно-експедиторських послуг; - Довідку про транспортні витрати № 11-04/12 від 11.04.2023.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала наступне повідомлення: "Відповідно до статті 53 митного кодексу України прошу Вас надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: - рахунок-проформу (інвойс, специфікацію); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якість та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог ст. 254 МКУ".

У свою чергу, Декларант на вимогу митного органу надіслав лис від 13.04.2023 №13/04/01 у якому зазначив, що ТОВ додані всі наявні у нього документи передбачені ч. ч. 2-3 ст. 53, ст. 335 МК України. Будь-яких інших документів, які б підтверджували митну вартість товарів, враховуючи умови поставки, крім тих, що вже надані, законодавством не передбачено.

13.04.2023 Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/800040/2, у графі 33 якого було вказано:

"…За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: умови поставки оцінюваного товару згідно інвойсу FOB NINGBO, відповідно до положень Інкотермс -2010, термін FOB (... named port of shipment ) Франко борт (... назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, згідно заявлених умов поставки, для підтвердження митної вартості товарів подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

До митного оформлення для підтвердження таких витрат надано рахунок-фактуру від 11.04.2023 № 362 про витрати на транспортування та оброблення вантажу за межами митної території України, у якому відсутні відомості про страхування, експедиційні послуги за межами митної території України, географічні пункти маршруту перевезення та відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до оцінюваних товарів, що унеможливлює перевірку правильності нарахування складових митної вартості, відповідно до частини 10 та 21 статті 58 Митного кодексу України. До митного оформлення не надано рахунку про витрати на морське перевезення оцінюваного товару (фрахт). Згідно договору про перевезення від 13.12.2022 № 13/12/2022 умови та сума оплати послуг з перевезення вантажу зазначається в Заявках. У заявці від 10.01.2023 № 09918 відомості про вантаж не відповідають відомостям в рахунку про транспортно-експедиційні послуги та ЕМД (кількість рулонів, вартість послуг). Банківський платіжний документ, що підтверджує оплату транспортно- експедиційних послуг № 235 не містить відміток банку. Автотранспортна накладна заявлена у графі 44 ЕМД кодом 0730 № 23101458 від 11.04.2023 до митного оформлення і додатково не надана. В Специфікації № 1 (другий аркуш до інвойсу № SAAE4121013.4022073-1), згідно якої заявлено відомості в електронному інвойсі ЕМД, відсутні відомості про товар - "Сітка затінююча ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 12X50 M , кількість - 10рул. " - № 14 електронного інвойсу ЕМД, і загальна сума не відповідає обрахунку. В копії митної декларації країни відправлення № 0819323 від 16.01.2023 код товару не відповідає заявленому до митного оформлення, та відсутні відомості про порт відвантаження NINGBO. Прайс-лист містить обмежену інформацію про ціну товару на конкретних умовах поставки FOB NINGBO, що не відповідає загальноприйнятому визначенню прайс-листа, оскільки не є пропозицією широкому колу осіб у звичайному ході торгівлі. Висновок про вартісні характеристики товару від 27.03.2019 № 222/54 не стосується оцінюваного товару за даною ЕМД. Інформація з мережі інтернет не містить датування, що унеможливлює перевірку її актуальності…

На вимогу декларантом жодних документів не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA500500/2023/009778 від 24.03.2023, де рівень митної вартості такого товару становить 3,96 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось. Сума донарахованих платежів становить 180968,07грн…".

Львівська митниця відмовила у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209160/2023/000096.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з спірним рішенням про коригування митної вартості товарів, вважає його протиправним та таким, що суперечить поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Митний кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 1 ст. 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.

Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові по справі № 826/17509/16 від 09.02.2021.

Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи, закріплені приписами п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Основний метод не застосовується в конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до ч. 2 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За змістом ст. 53 МК України законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказане узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Судом встановлено, що при митному оформленні товару позивач надав наявні у нього документи, що визначені ч. 2 ст. 53 МК України, та зазначені судом вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Водночас, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідно зазначити, що витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі № 821/1050/17.

Суд зазначає, що згідно протоколу обробки № 351159 від 13.04.2023 відповідачем витребувані додаткові документи, проте жодних зазначень про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідний протокол не містить.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено судом, позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу наданий пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Згідно із ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2)наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Щодо зазначених відповідачем в рішенні про коригування митної вартості №UA209000/2023/800040/2 порушень, суд враховує таке.

Із приводу твердження митного органу про те, що рахунок-фактура від 11.04.2023 № 362 не містить відомостей про страхування, експедиційні послуги за межами митної території України, географічні пункти маршруту перевезення та відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до оцінюваних товарів, суд зазначає наступне.

Пунктом 3.1 зовнішньоекономічного Контракту № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019 передбачено, що умови поставки кожної окремої партії Товару указуються в Інвойсі на кожну партію.

Згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) № SAAE4121013.4022073-1 від 16.01.2023 за яким відбувалась поставка товару, заявленого до митного оформлення, умовами поставки товару є FOB NINGBO.

Згідно термінів Інкотермс-2010 за умовами поставки FOB (Free On Board) продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту; продавець зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження.

Таким чином, за умовами FOB зазначається порт відвантаження. При цьому, витрати на страхування несе Продавець, а витрати на доставку товару з порту відвантаження покладаються на Покупця і повинні включатись до митної вартості.

Матеріали справи містять Договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 13.12.2022 № 13/12/2022, укладений між ТОВ "Спанрайз" та ТОВ "Дайрект Лайн", як Експедитором, умови якого передбачають виконання експедитором або організація виконання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

У рахунку-фактурі від 11.04.2023 № 362 Експедитор надав такі послуги: допоміжні послуги по обробці вантажу за межами митної території України 141916,30 грн; - міжнародне автотранспорте перевезення до митного кордону України 45000,00 грн; - міжнародне автотранспорте перевезення після митного кордону України 20212,00 грн; - транспортно-експедиційні послуги на митній території України 10476,33 грн.

Згідно довідки ТОВ "Дайрект Лайн" від 11.04.2023 № 11-04/12 вартість перевезення вантажу морським транспортом за межами митної території України за маршрутом Ningbo Gdansk складає 73868,40 грн. Вартість витрат в порту Польщі по розвантаженню контейнера та доставка на склад зберігання 141916,30 грн. Вартість витрат на міжнародне автотранспортне перевезення вантажу у автомобілі до митного кордону п/п Ягодин складає 45000,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що зазначена в митній декларації №23UA61U2 митна вартість імпортованого позивачем товару 1548632,06 грн, серед іншого, включає в себе вартість транспортних та експедиторських послуг 260784,70 грн. (перевезення морським транспортом за межами митної території України за маршрутом Ningbo Gdansk 73868,40 грн; розвантаження контейнера та доставка на склад зберігання 141916,30 грн; міжнародне автотранспортне перевезення вантажу у автомобілі до митного кордону п/п Ягодин 45000,00 грн).

Отже, суд вважає помилковим твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування вантажу та не зазначення у рахунку-факті географічних пунктів маршруту перевезення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 821/1617/17.

Безпідставними є також доводи митного органу про те, що в поданій заявці на перевезення містяться неточності, оскільки такий документ, як договір заявка на перевезення не міститься в переліку обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товару, визначеному ст. 53 МК України, натомість такими документами слугують будь-які транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Декларантом надано достатньо документів, які відображають вартість послуг з перевезення, у той час, як митним органом не вказано, яким чином неточності у заявці на перевезення (який визначає умови та порядок надання послуг поставки та не містить відомостей про вартість таких послуг) впливають на визначення митної вартості імпортованого товару.

Із приводу твердження митного органу: "… банківський платіжний документ, що підтверджує оплату транспортно- експедиційних послуг №235 не містить відміток банку…", суд зазначає таке.

Судом встановлено, що на підтвердження вартості транспортних витрат, уповноважена позивачем особа надала митному органу платіжну інструкцію № 235 від 12.04.2023, якою підтверджується здійснення оплати за послуги транспортного перевезення за рахунком № 362 від 11.04.2023.

Доводи митного органу про те, що поданий документ не може бути підтвердженням оплати за товар через відсутність відміток банку суд вважає помилковими, оскільки переказ коштів здійснено позивачем з використанням електронного розрахункового документа за допомогою системи дистанційного обслуговування "клієнт-банк" відповідно до Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216.

Так згідно з пунктом 1.4. цього Положення розрахунки за допомогою систем дистанційного обслуговування "клієнт-банк", "клієнт-Інтернет-банк" тощо здійснюються відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні. Оформлення електронного платіжного документу позивач виконав у відповідності до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Оригінал цього електронного документу зберігається на сервері банку. Позивачем виготовлена паперова копія платіжної інструкції № 235, яка містить усі передбачені п. 10.5 Інструкції реквізити. Паперова копія електронного документу (платіжного доручення), яка подана до митного органу засвідчена електронним цифровим підписом уповноваженої позивачем особи митним брокером та згідно зі ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" є належним підтвердженням відповідності оригіналу.

Також суд не погоджується із твердженням митного органу про те, що автотранспортна накладна заявлена у графі 44 ЕМД кодом 0730 № 23101458 від 11.04.2023 до митного оформлення і додатково не надана, оскільки у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000096, серед документів, наданих до митного оформлення такий документ як автотранспортна накладна № 23101458 від 11.04.2023, що спростовує твердження митниці про його відсутність.

Щодо посилання митного органу на те, що в Специфікаціі № 1 відсутні відомості про товар - "Сітка затінююча ЩІЛЬНІСТЬ: 80 Г/М2 РОЗМІР: 12X50 M, кількість - 10рул." і загальна сума не відповідає обрахунку, суд зауважує, що п. 1.1 Контракту № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019 визначено, що асортимент, ціна та умови поставки визначаються інвойсом продавця.

Судом встановлено, що заявлена позивачем митна вартість товару, що постачається повністю відповідає кількості, асортименту та вартості товару, зазначеного в інвойсі №SAAE4121013.4022073-1 від 16.01.2023.

Відтак, невідповідність асортименту та загальної вартості товару, яка відображена у Спеціфікації № 1 не може слугувати самостійною підставою для коригування митної вартості, за умови підтвердження заявленої митної вартості товару іншими документами.

Крім того, суд не погоджується із посиланням відповідача на те, що ".. в копії митної декларації країни відправлення № 0819323 від 16.01.2023 код товару не відповідає заявленому до митного оформлення, та відсутні відомості про порт відвантаження NINGBO …", як на підставу для коригування митної вартості, оскільки, експортна декларація - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн Європейського Союзу законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну- імпортер. Декларант надав митну декларацію країни відправлення № 0819323 від 16.01.2023, яка давала змогу відповідачу ідентифікувати імпортований товар та підтвердити факт постачання товару. При цьому, Покупець не несе відповідальності за правильність внесення відомостей в декларації країни відправлення.

Щодо твердження митного органу про те, що "прайс-лист містить обмежену інформацію про ціну товару на конкретних умовах поставки FOB NINGBO, що не відповідає загальноприйнятому визначенню прайс-листа, оскільки не є пропозицією широкому колу осіб у звичайному ході торгівлі", суд зауважує, що з огляду на засади свободи підприємницької діяльності митним органам заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку із наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у справі №К/9901/2542/18.

Законодавством не передбачено встановленої форми та обов`язкових реквізитів до прайс-листа. Законодавчої дефініції "прайс-лист" у законодавстві не існує, а відтак вимог до його оформлення також немає. У спірному випадку контрагент направив позивачу прайс-лист, який містить усю необхідну інформацію щодо ціни на товар за власним зразком, і до митного контролю була подана саме той прайс, що отриманий від продавця. Вказана обставина не може слугувати підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості. Більше того, прайс-лист не є обов`язковим документом, який, у розумінні норм Митного кодексу України, визначає та/або впливає на числові значення складових митної вартості товару.

Таким чином, суд, проаналізувавши зміст наданих декларантом документів, дійшов висновку, що такі містять необхідні відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена декларантом за ввезені ним товари.

З урахуванням наведеного, а також відсутністю будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд вважає, що позивачем для митного оформлення були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Частиною 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.

Як вбачається зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості №UA209000/2023/800040/2, то за результатами проведеної консультації, митну вартість товару № 1 скориговано та визначено за резервним методом на підставі митної декларації від 24.03.2023 № UA500500/2023/009778, проте вказана митна декларація, яка бралася митним органом як джерело для коригування митної вартості, не була надана відповідачем до суду.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15, висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

У всіх випадках, де посадові особи митниці брали за основу попередньо оформлені митні декларації, партії товарів не були співмірні з тими, що імпортувались декларантом, умови поставок були різними, однак жодного коригування проведено не було.

Таким чином суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019 згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товарів та надання митному органу недостовірних даних не знайшли свого підтвердження у ході розгляду цього спору згідно із наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення митний орган прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно із ч. 7, ч. 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду: договір № 040-МВ про надання правової допомоги від 17.05.2023, укладений між ТОВ "Спанрайз" та адвокатським бюро "Повразюк та партнери"; ордер серії ВС № 1311513, платіжну інструкцію від 23.05.2023 №388 та Акт прийому надання послуг від 02.05.2023 до договору № 040-МВ, згідно із яким вартість витрат на професійну правничу допомогу складає: 10000,00 грн (підготовлення позовної заяви щодо оскарження рішення про коригування митної вартості).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Суд відмічає, що митний орган заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, вказуючи про те, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про понесення витрат на кваліфіковану правову допомогу.

Варто відмітити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, на думку суду, вартість за послуги підготовки позовної заяви є завищеними, оскільки фактично зазначена заява складається з викладу обставин справи, норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та судової практики. Тобто підготовка позовної заяви не потребували багато часу, що свідчить про завищення суми витрат, які підлягають сплаті за вказані послуги.

Також суд зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Відтак, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що сума витрат на послуги адвоката в розмірі 10000,00 грн є надмірною, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, а тому суд присуджує на користь позивача витрати в розмірі 2000,00 грн.

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 13.04.2023 №UA209000/2023/800040/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (; 79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спанрайз" (; 03191, м. Київ, вул. Луценка Дмитра, буд. 15) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2714 (дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн 52 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (; 79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спанрайз" (, 03191, м. Київ, вул. Луценка Дмитра, буд. 15) витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.