Справа № 300/8179/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. справа № 300/8179/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Куций Олександр Степанович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідачі) у якому (із урахування уточнення позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Чернівецькій області № 47 від 03.08.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Чернівецькій області зарахувати до загального трудового стажу роботу: у колгоспі ім. Леніна з 25.08.1983 по 22.08.1984 на посаді слюсар тракторної бригади; у ТОВ «Сибпромстрой № 23» з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 на посадах посаду тесляр 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду; у ТОВ «Сибпромстрой № 29» з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018, з 26.10.2018 по 09.01.2019 на посадах монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду, покрівельник по рулонних покрівлях та покрівлях з штучних матеріалів 5-го розряду, збиральник виробів зі склопластику 5-го розряду, збиральник залізобетонних конструкцій 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник 5-го розряду; у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой» з 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажник з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Чернівецькій області призначити і виплачувати з 24.05.2023 пенсію за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів, відмовлено в призначенні пенсії за віком зважаючи на те, що обчислений згідно поданих документів загальний стаж роботи становить 15 років 00 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV. Позивач вказав на те, що відповідачем до стажу роботи не зараховано періоди роботи на території російської федерації та весь стаж роботи у колгоспі ім. Леніна. Представник позивача вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, при цьому, не врахувавши вказані періоди роботи, чим грубо порушено право позивача на належний рівень соціального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності та досягнення пенсійного віку.

По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.51-52).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.60).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.01.2024, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що з врахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було направлено для опрацювання в Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. В результаті розгляду даної заяви та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 27.07.2023 прийнято рішення № 47 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу, необхідного для призначення пенсії. Зазначено, що підставою для винесення рішення про відмову в призначенні пенсії за віком слугувало те, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 15 років 00 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Водночас, представник відповідача зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи на території російської федерації у ТОВ «Сибпромстрой № 23» з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 на посадах посаду тесляр 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду; у ТОВ «Сибпромстрой № 29» з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018, з 26.10.2018 по 09.01.2019 на посадах монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду, покрівельник по рулонних покрівлях та покрівлях з штучних матеріалів 5-го розряду, збиральник виробів зі склопластику 5-го розряду, збиральник залізобетонних конструкцій 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник 5-го розряду; у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой» з 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажник з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також зазначено, що за період роботи з 25.08.1983 по 22.08.1984 в колгоспі імені Леніна у наданій позивачем трудовій книжці будь-яка інформація про прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання відсутня. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на пенсію за віком відповідно пункту 4 ч. 1 ст. 115 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV (а.с.65-75).

08.01.2024 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що за результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 27.07.2023 прийняло рішення № 47, про що повідомлено позивача. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи на території російської федерації не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи на території російської федерації у ТОВ «Сибпромстрой № 23» з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 на посадах посаду тесляр 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду; у ТОВ «Сибпромстрой № 29» з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018, з 26.10.2018 по 09.01.2019 на посадах монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду, покрівельник по рулонних покрівлях та покрівлях з штучних матеріалів 5-го розряду, збиральник виробів зі склопластику 5-го розряду, збиральник залізобетонних конструкцій 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник 5-го розряду; у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой» з 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажник з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Водночас, представник відповідача зазначила, що в умовах воєнного стану Головне управління немає можливості направляти запити про витребування пенсійних справ до органів пенсійного фонду російської федерації. З урахуванням викладеного, представник відповідача вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у перерахунку пенсії, внаслідок чого, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.78-81).

15.01.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.86-88).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

27.07.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 03.0.2023 № 47 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 4 ч. 1 ст. 115 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV. Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 15 років 00 місяців 18 днів. Також зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 25.08.1983 по 22.08.1984, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні, періоди роботи на території російської федерації, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (а.с.45).

Вважаючи такі дії відповідачів неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно ст. 44, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

В ході розгляду справи судом з матеріалів справи встановлено, що 23.05.2023 позивач досяг 57-річного віку.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 22.05.2023 позивач є учасником бойових дій (а.с.7).

27.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою призначення пенсії дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності вищевказану заяву позивача передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

03.08.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення № 47 про відмову в призначенні позивачеві дострокової пенсії за віком.

Підставою для відмови відповідач зазначив, що не зараховано періоди роботи в колгоспі з 25.08.1983 по 22.08.1984, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні, періоди роботи на території російської федерації, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

При цьому відповідачем не заперечується досягнення позивачем віку, достатнього для призначення пенсії згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи оцінку підставам відмови в призначенні позивачеві дострокової пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Так, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (стаття 1 Закону № 1058-1V, який набрав чинності з 01.01.2004).

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-1V, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (була чинна на час внесення записів до трудової книжки) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.

Згідно пунктів 1, 2, 6 Основних Положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині перерахунку пенсії.

Як встановлено з копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 25.08.1983 був прийнятий на роботу в колгосп ім. Леніна на посаду слюсарем в тракторну бригаду відповідно до наказу № 9 від 19.09.1983 та звільнився з роботи у зв`язку із виїздом на навчання в Львівський с/г інститут з 22.08.1984 відповідно до наказу № 7 від 22.08.1984, що підтверджується підписом голови колгоспу та печаткою колгоспу. (а.с. 10).

На підтвердження позивачем спірного періоду роботи в колгоспі ім. Леніна з 1983 по 1984 роки надано архівну довідку із зазначенням кількості встановлених і відпрацьованих трудоднів за 1983 та за 1984 рік (а.с.26).

Положенням частини 2 статті 56 Закону № 1788 встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю суд зазначає наступне.

З буквального тлумачення змісту наведеної норми встанволено, що стаж роботи в колгоспі враховується за фактичною тривалістю за двох умов, які мають існувати одночасно: невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутність поважних підстав такого невиконання.

В архівній довідці від 30.08.2023 за № 11-1160/04-01, виданої ОСОБА_1 , встановлено, що позивачем в 1983 році відпрацьовано 105 трудоднів при встановленому мінімумі 120, за 1984 рік 167 трудодні при встановленому мінімумі 120.

Довідка не містить інформації стосовно того, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачем відбулась за відсутності поважних підстав такого невиконання.

З огляду на викладене, суд наголошує, що неможливість підтвердити певні обставини за відсутності документів в архіві не є підставою для висновку, що такі відомості неправдиві. Навпаки, відповідач не отримав від архівної установи достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутності поважних підстав такого невиконання.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої ним правової позиції щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи позивача періоду його роботи з 10.05.1985 року по 14.05.1987 в колгоспі ім. Суворова.

При цьому, відповідачем не спростовуються наявні відповідні записи у трудовій книжці позивача, а саме щодо спірних періодів роботи позивача в колгоспі ім.Леніна.

Отже, суд дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірні періоди роботи, які зазначені вище.

Суд критично ставиться до тверджень Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про те, що у трудовій книжці відсутні записи про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів), оскільки такий період роботи підтверджений трудовою книжкою позивача, яка завірені підписом та печаткою роботодавця.

Належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано, та як наслідок їх безпідставно не взято до уваги.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність записів про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки чи інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в Постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа № 1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд звертає увагу, що вказані записи трудової книжки містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, підпис уповноваженої особи та печатку підприємства, доказів, що в спірний період позивач не працював, відповідачем не надано.

З огляду на викладені обставини суд вважає, що відповідач діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення не зарахувавши період роботи позивача в колгоспі до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі пункту 4 частини першої статті 115 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо можливості зарахування до загального страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 на посадах посаду тесляр 5-го розряду, арматурник 5-го розряду монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду у ТОВ «Сибпромстрой № 23»; з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018, з 26.10.2018 по 09.01.2019 на посадах монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду, покрівельник по рулонних покрівлях та покрівлях з штучних матеріалів 5-го розряду, збиральник виробів зі склопластику 5-го розряду, збиральник залізобетонних конструкцій 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник 5-го розряду у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажник з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой», суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач в період з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 працював на різних посадах у ТОВ «Сибпромстрой № 23», з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 05.11.2014, з 06.11.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018 працював на різних посадах у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 26.10.2018 по 09.01.2019 працював на посаді монтажника 5 розряду у ТОВ «Сибпромстрой № 18», а в період 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажник з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой» (а.с.15-25).

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, внаслідок чого, останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії.

Підставою для неврахування до пільгового стажу позивача вищевказаних періодів роботи на території російської федерації слугував висновок відповідача про те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Проте, суд критично оцінює такі мотиви відмови відповідача, викладені в оспореному рішенні від 03.08.2023, з огляду на таке.

ОСОБА_1 в спірні періоди працював на підприємствах, які знаходяться на території російської федерації, то питання щодо можливості зарахування таких періодів роботи до пільгового стажу необхідно розглядати відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода).

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу належить трудова книжка НОМЕР_3 від 01.09.1983, яка надавалась останнім відповідачу для розгляду питання про врахування до стажу періодів роботи в рф. Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється. Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Таким чином, суд не виявив достатніх підстав для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача до його страхового стажу, а тому дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів є протиправними.

Водночас суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, суд зазначає, що надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією РФ припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення / перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, позивачем подано усі документи для підтвердження стажу її роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 у ТОВ «Сибпромстрой № 23», з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 05.11.2014, з 06.11.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018 у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 26.10.2018 по 09.01.2019 у ТОВ «Сибпромстрой № 18», з 11.01.2019 по 27.04.2020 у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой».

Що стосується позовної вимоги про призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Враховуючи вищевказані висновки суду щодо необхідності зарахування до загального страхового стажу позивача спірні періоди його роботи внаслідок чого, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернівецькій області слід повторно розглянути заяву позивача від 27.07.2023 про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу вищевказані періоди роботи.

Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 10.04.2019 у справі № 0940/1177/18.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно із квитанцією від 22.11.2023 підтвердив сплату судового збору на суму 1073,60 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області сплачений судовий збір в розмірі 536,80 грн.

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 03.08.2023 № 47.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, Центральна площа, 3, м. Чернівці, 58002) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 у ТОВ «Сибпромстрой № 23», з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 05.11.2014, з 06.11.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018 у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 26.10.2018 по 09.01.2019 у ТОВ «Сибпромстрой № 18», з 11.01.2019 по 27.04.2020 у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой», з 25.08.1983 по 22.08.1984 у колгоспі ім. Леніна.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, Центральна площа, 3, м. Чернівці, 58002) невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 27.07.2023, із врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до задоволених вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в в Чернівецькій області (, Центральна площа, 3, м. Чернівці, 58002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, Центральна площа, 3, м. Чернівці, 58002).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.