Справа № 320/6969/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року м. Київ № 320/6969/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного адміністративнну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2019 за платежем податок з доходів фізичних осіб, яким донараховано суму податку в розмірі 39205 грн та штрафні санкції в сумі 19602,50 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2019 за платежем військовий збір, яким донараховано суму судового збору в розмірі 3267,08 грн та штрафні санкції сумі 163,54 грн;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.09.2019 № Ф- на підставі якої донараховано єдиний соціальний внесок у розмірі 29640,48 грн;

- скасувати рішення № від 20.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача є необґрунтованими та безпідставними, адже під час перевірки, яка була обмежена часом, інспекторами не були в повному обсязі досліджені наявні у позивача документи, що стосувались її предмету, зокрема, не досліджені первинні документи, крім банківських виписок по придбанню та реалізації товарів за 2017-2018 роки, не досліджені і інші документи, які були раніше досліджені під час планової перевірки, що стало наслідком прийняття протиправних податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору в даній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

До суду від ГУ ДПС у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, які не спростовують результати проведення перевірки на підставі яких були винесені податкові повідомлення-рішення. Так, результатами документальної позапланової виїзної перевірки встановлено наступні порушення: п. 177.1 п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме, встановлено заниження суми чистого доходу на загальну суму 217805,52 грн без ПДВ в т.ч. за 2017 р. в сумі 101917,65 грн без ПДВ та за 2018р. в сумі 115887,87 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 39205,00 грн, в т.ч. за 2017 р. в сумі 18345,18 грн, за 2018 р. в сумі 20859,02 грн; п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме, не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 3267,08 грн, в т.ч. за 2017 р. сумі 1528,76 грн, за 2018 рік в сумі 1738,32 грн; п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині заниження доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (з урахуванням максимальної величини/бази нарахування єдиного внеску) за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 134729,52 грн, в тому числі за 2017 р. в розмірі 63517,65 грн та за 2018 р. в розмірі 71211,87 грн, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 29640,48 грн, в т.ч. за 2017 р. в сумі 13973,88 грн та за 2018 р. в сумі 15666,60 грн. Тому, на підставі акта перевірки від 20.08.2019 № 754/10-36-13-03/, Головним управлінням ДПС у Київській області були правомірно були винесені: податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 58 807,5грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 39205 грн, за штрафними санкціями 19602,5 грн; податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 4900,62 грн., в тому числі за основним платежем 3267,08 гри., та штрафними санкціями 1633,54 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено, клопотання Головного управління Державної податкової служби у Київській області про залишення без розгляду позовної заяви в частині задоволено. Адміністративний позов у частині позовних вимог про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.09.2019 № Ф- на підставі якої донараховано єдиний соціальний внесок у розмірі 29640,48 грн та скасування рішення № від 20.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишено без розгляду.

Протоколоною ухвалою від 16.03.2020 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті заявлених позовних вимог.

Від позивача до суду надійшла заява від 02.06.2020 про здійснення подальшого судового розгляду даної в порядку письмового провадження. Представник відповідача на вказаній заяві зазначив, що не заперечує відноносно здійснення подальшого розгляду даної справи в порядку письмового провдження. Враховуючи викладене, суд на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з поданням ФОП ОСОБА_1 заперечення на акт документальної планової виїзної перевірки від 10.07.2019 № 626/10-36-13-03/ НОМЕР_1 та на підставі п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України, відповідно до направлень від 06.08.2019 № 2155, № 2156, № 2157, державними ревізорами-інспекторами проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, за наслідком проведення якої, контролюючим органом складено акт перевірки від 20.08.2019 № 754/10-36-13-03/ НОМЕР_1 .

22.08.2019 рекомендованим листом ОСОБА_1 отримано акт від 20.08.2019 № 754/10-36-13-03/ НОМЕР_1 про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1

27.09.2019 рекомендованим листом ОСОБА_1 отримав податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 № , № , № , № , рішення від 20.09.2019 № та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-.

Результатами документальної позапланової виїзної перевірки встановлено наступні порушення: п. 177.1 п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме, встановлено заниження суми чистого доходу на загальну суму 217805,52 грн без ПДВ в т.ч. за 2017 р. в сумі 101917,65 грн без ПДВ та за 2018р. в сумі 115887,87 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 39205,00 грн, в т.ч. за 2017 р. в сумі 18345,18 грн, за 2018 р. в сумі 20859,02 грн; п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме, не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 3267,08 грн, в т.ч. за 2017 р. сумі 1528,76 грн, за 2018 рік в сумі 1738,32 грн; п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині заниження доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (з урахуванням максимальної величини/бази нарахування єдиного внеску) за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 134729,52 грн, в тому числі за 2017 р. в розмірі 63517,65 грн та за 2018 р. в розмірі 71211,87 грн, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 29640,48 грн, в т.ч. за 2017 р. в сумі 13973,88 грн та за 2018 р. в сумі 15666,60 грн.

Позивач вважає прийняті податковим органом за наслідком проведення перевірки рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню через неповноту, необ`єктивність висновків акта перевірки.

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Подактового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно змісту ст. 62 ПК України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи висновки акта перевірки, що стали підставою для прийняття оскаржуваних в даній справі рішень (щодо збільшення суми з податку на доходи фізичних осіб), контролюючий орган виходив з того, що для перевірки правильності визначення витрат пов`язаних з одержанням доходу використано наступні документи: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2017 р. 2018 р.; банківські виписки з первинними документами, а саме, договори, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, дані Єдиного реєстру податкових накладних, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), тощо.

Згідно норм п. 177.1, 177.2, 177.3 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до норм п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах із таким платником податку, які включають витрати на оплату основної та додаткової заробітної плати й інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата в грошовій або натуральній формі, установлена за домовленістю сторін (окрім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми ЄСВ у розмірах і порядку, установлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, до котрих належать: витрати на відрядження найманріх працівників; на послуги зв`язку та реклами; плата за розрахунково-касове обслуговування; на оплату оренди, ремонт й експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності; на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні й інші послуги, пов`язані з транспортуванням продзлсції (товарів); вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних із виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797-VІІІ, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; сумии податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, з наведеного слідує, що для віднесення витрат до складу валових, необхідно дотримання наступних умов, а саме, вони повинні бути документально підтверджені, пов`язані із господарською діяльністю підприємця, повинні бути безпосередньо пов`язані із отриманням доходів, включатися до витрат операційної діяльності та повинні бути фактично оплачені.

Так, судом досліджено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених в графі 5 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» та графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, встановленими в ході перевірки, встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, ФОП ОСОБА_1 завищено витрати на загальну суму 217805,52 грн без ПДВ, в т.ч. за 2017 р. в сумі 101917,65 грн без ПДВ та за 2018 р. в сумі 115887,87 грн без ПДВ, а саме: у ході проведення перевірки встановлено завищення витрат на 54295,94 грн сплачених ФОП ОСОБА_1 за оренду земельної ділянки площею 2,5 га за адресою: АДРЕСА_1 (згідно з договором оренди землі № 39 від 23.05.2013, укладеного з Білоцерківською міською радою), де здійснювалось будівництво.

Тому, за висновками перевірки, дані витрати, не пов`язані з одержанням доходу в 2017 році та не повинні включатись до складу інших витрат.

Також, у ході проведення перевірки встановлено завищення витрат на 47621,71 грн, а саме: плата за електроенергію в сумі 35485,62 грн; плата за водопостачання в сумі 3059,62 грн; пожежну сигналізацію в сумі 1450,00 грн; користування земельною ділянкою в сумі 7331,27 грн; послуги вивозу побутових відходів в сумі 295,20 грн.

ФОП ОСОБА_1 до складу інших витрат 2017 року включені суми витрат понесених підприємцем на обслуговування орендованого нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором оренди нежитлового приміщення № 0-002 від 13.01.2017, додаткова угода від 01.03.2017 про зміну договору оренди нежитлового приміщення № 0-002 від 13.01.2017, укладеного з ТОВ «ВТПБ» (ЄДРПОУ 4107006).

Відповідно до умов Договору (Додаткової угоди), приміщення розташоване на орендованій земельній ділянці та належить орендодавцю на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 12.01.2017. Приміщення яке передається загальною площею 363 кв.м: складське приміщення -123,5 кв.м; виробниче приміщення - 74,1 кв.м, майданчик з навісом - 165,4 кв.м.

Орендна плата зазначена в п. 4.1 цього договору включає плату за спожиту електроенергію, газ, комунальні послуги, тощо, в тому числі плату за обслуговування будинку, користування земельною ділянкою та інші витрати.

ФОП ОСОБА_1 відповідно до вищезазначеного договору в тому числі сплачено та віднесено до складу інших витрат суму послуг за оренду приміщення за 2017 року загальну суму 85320,23 грн.

Тому, витрати за електроенергію, водопостачання, пожежну сигналізацію, користування земельною ділянкою, послуги вивозу побутових відходів в загальній сумі 47621,71 грн були безпідставно включені до складу інших витрат ФОП ОСОБА_1 в 2017 році.

Крім того, слід врахувати, що ФОП ОСОБА_1 в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 р. та 2018 р. до графи «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» віднесено суму витрат на придбання ТМЦ, які станом на 31.12.2018, не реалізовані та не використані у виробництві продукції в сумі 115887,87 грн. без ПДВ. Перевіркою встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 залишок товарів по ціні придбання станом на 01.01.2017 становить 5858791,84 грн без ПДВ, згідно наданих на перевірку документів всього протягом 2017 року та 2018 року придбано товарів на загальну суму 8305751,26 грн. без ПДВ, залишок товару станом на 31.12.2018, становить 9173662,29 грн без ПДВ по ціні придбання.

ФОП ОСОБА_1 було віднесено в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2017 р. (№ від 13.02.2018) та за 2018р. (№ від 16.01.2019) на суму 5106768,68 грн, проте перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 реалізовано ТМЦ протягом 2017 р. та 2018 р. в сумі 4990880,81 грн без ПДВ, різниця станом на 31.12.2018 становить 115887,87 грн. без ПДВ по ціні придбання, (залишки станом на 01.01.2017 року 5858791,84 грн. без ПДВ + придбано 8305751,26 грн. без ПДВ - відвантажено 4990880,81 грн. без ПДВ = залишок товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2018 року 9173662,29 грн. без ПДВ).

Отже, суд вважає, що перевіркою було обґрунтовано встановлено завищення ФОП ОСОБА_1 витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані за період з 01.01.2011 по 31.12.2018 на загальну суму 115887,87 грн без ПДВ, чим останнім було порушено п. 177.4 ст. 177 ПК України. При перевірці правильності визначення витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та за 2018 рік, з даними про суми валових витрат, встановленими в ході перевірки встановлено завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на загальну суму 217805,52 грн без ПДВ в т.ч. за 2017 р. в сумі 101917,65 грн без ПДВ та за 2018 р. в сумі 115887,87 грн без ПДВ, чим порушено вимоги п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Суд також врахуває й те, що письмових пояснень, щодо встановлених порушень, позивач до заперечень не надав, як і не давав відповідних доказів під час розгляду даного спору в суді, при цьому, лише одного посилання останнього на непроведення контролюючим органом інвентаризації залишків ТМЦ та неопрацювання всіх документів, що мають значення для перевірки, без посилання у чому саме полягає помилковість висновків акта перевірки із наведенням конкретних доводів із посиланням на первинну документацію, недостатньо для висновку про дефектність висновків прийнятого за результатом позапланової виїзної документальної перевірки акта та не спростовує доводів податкового органу.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.09.2019 за платежем податок з доходів фізичних осіб, яким донараховано суму податку в розмірі 39205 грн та штрафні санкції в сумі 19602,50 грн, є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Також, контролюючим органом була проведена перевірка праврільності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету військового збору, згідно до ст. 168, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України.

Відповідно до п. 16-1 підр. 10 розд. XX Перехідних положень ПК України, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу (п. п. 1.2 п. 16-1).

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (п. п. 1.3 п. 16-1) .

Так, перевіркою правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 було встановлено його заниження в сумі 217805,52 грн в т.ч. за 2017 р. в сумі 101917,65 грн без ПДВ та за 2018 р. в сумі 115887,87 грн без ПДВ в результаті допущених порушень податкового законодавства, відображених в п. п. 2.1.2.2 п. 2.1 розділу 2 акта перевірки.

Тож, на підставі встановленого заниження позивачем чистого оподаткованого доходу, контролюючим органом і було встановлено заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 3267,08 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 1528,76 грн, за 2018 рік в сумі 1738,32 грн, чим порушено п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України. Тобто, прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 20.09.2019 за платежем військовий збір є похідним від вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.09.2019 у задоволенні якої суд відмовив.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), які б підтверджували задекларовані об`єкти оподаткування, суми податкових зобов`язань, дотримання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункт 85.4 статті 85 ПК України.

Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки, є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку.

Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності.

Відтак, на переконання суду, передумовою застосування приписів процесуального закону щодо доказування в адміністративних справах по розгляду податкових спорів необхідною умовою, якщо на цьому наполягають сторони, є перевірка на дотримання норм матеріального закону, якою є, зокрема, стаття 44 ПК України, від чого залежатиме оцінка доказів на їх допустимість для доведення фактів, що є предметом доказування, при цьому, надання лише до суду документів, які не надавались до перевірки, фактично нівелює приписи матеріального закону та не свідчить про дотримання процесуального закону щодо стандартів доказування, а саме, оцінки доказів та обставин, які можуть свідчити про недопустимість чи допустимість доказів, які використано судом для встановлення фактів та не встановлення обставин, що складає предмет доказування у даній справі.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, позаяк не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору, при цьому, контролюючим органом було доведено правовірність прийнятих на основі висновків акта перевірки позивача податкових повідомлень-рішень. Позовна заява не містить повних обґрунтувань, що підкріплені належними доказами, які б свідчили про невідповідність висновків акта перевірки фактичних обставинам справи чи первинним документам бухгалтерського обліку позивача.

Отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні. Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.