Справа № 461/9865/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Стрельбицький В.В.

21 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 461/9865/23 пров. № А/857/25535/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

представника апелянта: Сліпенка С.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року у справі № 461/9865/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2023р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської митниці, у якому просив суд:

- скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 07.11.2023р. №1375/20900/23 в частині п.2 стягнення штрафу, а саме замінити штраф - 352 958,24 грн. на 26 629,45 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2023р. позов задововлено

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт Львівська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2023р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити

Представник апелянта, Сліпенко С.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.10.2023р. ОСОБА_1 близько 22:42 год. у зону митного контролю пункту пропуску п/п «Шегині» м/п «Мостиська» Львівської митниці смугою руху «червоний коридор» у напрямку «в`їзд в Україну» прибув транспортний засіб марки Fiat Ducato, р/н НОМЕР_1 , яким слідував останній у якості водія.

Перед початком митного контролю, позивачу запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності та роз`яснено митні правила, у якій він заявив про наявність у нього товару - крила та крісла.

ОСОБА_1 заповнив декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, згідно якої переміщуються медикаменти загальною вагою 340 кг та одяг вживаний загальною вагою 580 кг, де отримувачем вказано Благодійний фонд "Захистимо Україну".

Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № « 322», під час проведення митного огляду у боксі поглибленого огляду, крім задекларованих речей та гуманітарної допомоги, у багажному відділенні автомобіля без ознак приховування митним органом виявлено не задекларований за встановленою формою товар - парфуми в асортименті т.м. "MONTALE", загальною кількість 426 штук.

Судом першої інстанції також встановлено, що про наявність виявлених під час митного огляду товарів позивач у процесі усного опитування не заявив, у митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності від 02.10.2023р. їх не вказав.

Отже, ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України.

Суд першої інстанції встановив, що 02.10.2023р. головний державний інспектор аналітичного відділу УБК та ПМП Львівської митниці Фостяк В.І. в присутності позивача склав протокол про порушення митних правил № 1375/20900/23, а саме за ч.2 ст.471 Митного кодексу України.

05.10.2023р. митний орган призначив експертизу в справі про порушення митних правил №1375/20900/23.

17.10.2023р. висновком експерта СЛЕД Держмитслужби № -0876 встановлено, що загальна вартість товару тимчасово вилученого в ОСОБА_1 протоколом про порушення митних правил №1375/20900/23 становить 1 176 527,46 гривень.

07.11.2023р. в.о. заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Кравченко Т.В. розглянуто протокол про порушення митних правил №1375/20900/23 від 02.10.2023р., за результатом якого винесено постанову про порушення митних правил № 1375/20900/23, згідно якої громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.471 Митного кодексу України (далі - МК України), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості цих товарів, на суму 352958,24грн.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються, (пересилаються) через митний кордон України. Тому, Львівська митниця обгрунтовано притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.2 ст.471 МК України.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов виснвків, що висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка і є підрозділом митного органу, побудовані по суті на припущеннях, що виключає можливість їх застосування як належного та допустимого доказу у цій справі, та вказав, що об`єктивно встановлено, що вартість переміщуваного через митний кордон товару становить 88 764,85 грн., а отже розмір штрафу становить 26629 гривень 45 копійок.

В силу вимог ч.1 та ч. 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Отже, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який закріплений в ст.9 КАС України, полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Отже, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

В ст.486 МК України видно, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

ст.487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.9, ст.10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі ж норми містяться в ст.280 КУпАП.

Із змісту ст.251 КУпАП, ст.495 МК України видно, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ч.1 ст.531 МК України, встановлено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.

ч.4 ст.374 МК України визначено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів.

В ст.257 МК України, видно, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч.8 ст.264 МК України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Нормами ст.266 МК України визначено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, застановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

ч.2 ст. 471 МК України передбачено відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а саме зміни Постанови в частині стягнення штрафу розміром 30 відсотків вартості цих товарів, на суму 26629,45 грн.

ст.486 МК України визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Львівська митниця обгрунтовано притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.2 ст.471 МК України, вказане сторонами не оскаржується.

Разом з цим, санкція ч.2 ст.471 МК України передбачає накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості товарів.

Отже, розмір штрафу покладається в основу рішення суб`єкта владних повноважень, постанова носить обов`язковий характер, підлягає безумовному виконанню, є виконавчим документом та відповідно від встановлення митної вартості переміщуваних речей залежить розмір міри відповідальності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також розмір розмитнення товару.

В основу визначення розміру штрафних санкцій митний орган покликається на висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України від 17.10.2023р. № -0876, відповідно до якого загальна вартість вилучених предметів в справі про порушення митних правил ПМП №1375/20900/23 становить 1 176 527,46 грн.

Суд першої інстанції вказує на те, що зазначений висновок є неналежним доказом, однак апеляційний суд не погоджується з цим з огляду на наступне.

Нормами ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.

Відповідно до ч.2, 3 ст.357 МК України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Із змісту ч.ч.1, 2 ст. 515 МК України видно, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

ч.2 ст.515 МК України, передбачено, що експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

В ст.516 Митного кодексу України видно, що визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.

Оскільки в день вчинення порушення митних правил посадовій особі митниці не надано будь-яких документів щодо вартості на переміщуваний товар, в порядку ст.516 МК України в справі призначено експертизу та в межах ст.515 МК України експертом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби України встановлено вартість предметів правопорушення.

Відповідно до п.3 Положення про СЛЕД Держмитслужби, затвердженого наказом Держмитслужби від 23.10.2019р. № 18, у редакції наказу від 12.11.2019р. № 29 (зі змінами), на СЛЕД Держмитслужби покладено завдання з проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, а також здійснення відповідно до законодавства попередньої оцінки майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.

З огляду на це правильною є позиція апелянта про те, що повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи в справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплено Положенням про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001р. № 2658-ІІІ.

Нормативне врегулювання форми висновку, складеного експертами СЛЕД Держмитслужби за результатами експертизи предметів правопорушення з метою визначення їх вартості, визначено підзаконним нормативно-правовим актом головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію єдиної державної митної політики, а саме наказом Міністерства Фінансів України від 02.12.2016р. №1058, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України вія 26.12.2016р. №1693/29823.

Згідно п.4 розділу III Формування документації для проведення досліджень (аналізів, експертиз) Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз) затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 02.12.2016р. №105, посадовою особою митниці призначено експертизу та в постанові зазначені завдання для дослідження (аналізу, експертизи) які відповідали меті призначення експертизи та не виходили за межі компетенції та спеціальних знань експерта, оскільки передбачали лише визначення вартості предметів правопорушення.

Крім вищезазначених нормативно-правових актів, розпорядчими документами СЛЕД Держмитслужби визначено більш детальні вимоги щодо оформлення змісту експертних висновків, в тому числі щодо наведення відомостей щодо використаних джерел з ресурсів мережі Інтернет.

Експерти СЛЕД Держмитслужби здійснюють товарознавчу експертизу із визначенням вартості товарів, оформлення експертних висновків відповідно до вимог, визначених Митним Кодексом України, підзаконними нормативно-правовими актами, з урахуванням особливостей щодо методичного регулювання оцінки майна, визначених Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 № 2658-ІІІ, Національним стандартом № 1, затвердженим постановою КМ України від 10.03.2009 № 1440, методиками та методичними рекомендаціями, затвердженими Міністерством юстиції України тощо.

Як видно з висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 17.10.2023р. № -08, такий складений експертом Рудь О.В. який володіє достатніми повноваженнями для проведення товарознавчих експертиз, а тому такий є належним і допустимим доказом у справі.

Апеляційний суд зазначає, що в межах провадження у справі про порушення митних правил з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення справи, може бути призначена експертиза, яка проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, яким є СЛЕД Держмитслужби.

Отже, висновок СЛЕД Держмитслужби від 17.10.2023р. № -08 проведений уповноваженим органом, відповідає вимогам закону, є належним та допустимим доказом у справі про порушення митних правил.

Стосовно покликання суду першої інстанції на інвойс (рахунок-фактуру) А48/23 від 31.03.2023р., із змісту якого видно, що парфуми в асортименті т.м. "МОNTALЕ" придбані позивачем за 2 291, 25 євро, які стосуються кількості і вартості тимчасово вилучених протоколом про порушення митних правил товарів, колегія суддів звертає увагу на таке.

З пояснень, наданих під час складання протоколу про порушення митних правил, видно, що ОСОБА_1 підтвердив факт переміщення косметичних засобів та зазначив, що при декларуванні «забув» їх вказати в декларації.

Крім того, вказані документи не перекладено українською мовою.

Одночасно, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що в матеріалах справи відсутній фіскальний чек, який є фінансовим документом суворої звітності, і який міг би засвідчити реальність придбання товарів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Львівської митниці діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом та Конституцією України. Тому, постанова у справі про порушення митних правил від 07.11.2023р. №1375/20900/23 є обґрунтованою.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

ч.3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що відповідач довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2ст. 471 МК України, постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил від 07.11.2023 року №1375/20900/23 необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року у справі № 461/9865/23 скасувати та прийняти нову постанову.

В позові ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування Постанови у справі про порушення митних правил від 07.11.2023р. №1375/20900/23 в частині 2 пункту (стягнення штрафу), зміни штрафу - 352 958,24 грн. на 26 629,45 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 29.02.2024р