Справа № 215/5260/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2024 рокуСправа №215/5260/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника голови Служби судової охорони Трясуна Павла Ростиславовича про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
12.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до заступника голови Служби судової охорони Трясуна Павла Ростиславовича (далі відповідач) про:
- встановлення наявності компетенції (повноважень) заступника голови Служби судової охорони Трясуна Павла Ростиславовича коли відсутній закон, який забороняє при відсутності у громадянина України документа, що посвідчує особу, не пропустити його до працівників апарату суду у сфері управління, за результатом розгляду заяви від 03.06.2023 вх С-159 організувати роботу таким чином, щоб приймався кожного дня наказ, де була зазначена охороняєма територія приміщення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області і особовий склад службовців і не обмежувався допуск до приміщень суду без надання паспортних даних для виконання умов гарантій існуючих прав людини, і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати таку процедуру виконати.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він до 19.10.2021 вільно пересувався коридорами суду. Посадові особи Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони, Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області права служби охорони суду ставлять вище гарантій держави і правового порядку ст.33, 55 Конституції України. Позивач вказує, що для відстоювання своїх конституційних прав 03.06.2023 подав до Президента України заяву, яка направлена до Державної судової адміністрації України, а далі відповідачу, від якого він 31.08.2023 отримав лист від 12.07.2023 №30/01.30-07.1-1234 про небажання вживати заходи. Позивач вважає, що відповідач застосував неналежним чином свою управлінську функцію і діяв не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією України, з не використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими для його прав, свобод та інтересів, при тому, що відсутній Закон, який забороняє при відсутності у позивача, як громадянина України, документа, що посвідчує особу, не пропустити до працівників, керівника апарату суду на засідання, по справам. Відповідач не забезпечив гарантій існуючих прав людини, що зумовило звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2023 справу № 215/5260/23 передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду
Справа №215/5260/23 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 12.10.2023 та за результатами автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Вербі І.О.
Ухвалою суду від 16.10.2023 позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду цього позову, прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Цією ухвалою суду заяву позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано у відповідача копію заяви позивача від 03.06.2023 вх С-159 та відповіді на таку заяву з додатками.
01.11.2023 відповідачем засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду подано відзив, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні з наступного. Відповідно до пункту 1 статті 162 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба судової охорони забезпечує пропуск осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів. Відповідно до пункту 2 статті 162 цього Закону Службі судової охорони та її співробітникам для здійснення покладених на них повноважень надається право, зокрема, вимагати від осіб, які входять до приміщень суду, органів та установ системи правосуддя» пред`явлення документа, то посвідчує особу; перевіряти в осіб, які входять до приміщень суду, органів і установ системи правосуддя, документи, що посвідчують особу. Також спільним наказом ДСА України та ССО від 30 січня 2020 року №43/61 затверджені Примірні правила пропуску осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів. У розділі 2 Примірних правил закріплений Порядок пропуску осіб будинків (приміщень судів, органів та установ системи правосуддя, зокрема: 2.3. З метою ідентифікації осіб, які прибули до суду, іншого органу установи системи правосуддя, їх пропуск здійснюється на підставі документа, що посвідчує особу. Інформація щодо осіб, які пропускаються до суду, заносяться працівниками Служби до Журналу відвідувачів. Крім того, організацію населення служби в Тернівському районному судді м. Кривого Рогу визначено наказом №50-з/424 від 12.10.2021. На підставі Примірних правил розроблені Правила Пропуску осіб до приміщення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, затверджені головою суду 13.09.2021 та погоджені ТУ ССО у Дніпропетровській області 13.09.2021. Пунктами 2.3, 2.15 Правил передбачено, що з метою ідентифікації осіб, які прибули до суду, їх пропуск здійснюється на підставі документа, що посвідчує особу. Інформація щодо осіб, які пропускаються до приміщення суду та не є їх працівниками, заносяться працівниками Служби до журналу відвідувачів. Отже, питання пропуску осіб, в яких немає документа, який посвідчує особу, законодавчо унормовано. За таких обставин, доводи позивача є необґрунтованим та безпідставними. Права позивача жодним чином не порушені. Щодо заяви ОСОБА_1 від 03.06.2023 вх. №С-159 відповідачем зазначено, що звернення за вх. №С-159 - звернення ОСОБА_1 від 13.07.2023 щодо можливих неправомірних дій співробітників Служби судової охорони, які забезпечують охорону Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, що надійшло листом від Державної судової адміністрації України від 03.08.2023 №С1301/1-23/1673/23 та на зазначене звернення позивачу надано відповідь за №30/01.30-07.1-1472 від 18.08.2023. Звернення ОСОБА_1 від 03.06.2023, надійшло листом від Державної судової адміністрації України від 27.06.2023 №С1301/1-23-1363/24 та було зареєстровано за вх. №С-143. Отже, відповідь за №30/01.30-07.1-1234 від 12.07.2023 було надано на звернення позивача за вх. № С-143. Тобто, на кожне звернення позивачу було надано ґрунтовну відповідь.
13.11.2023 такий відзив надійшов до суду від відповідача засобами поштового зв`язку.
17.11.2023 від позивача надійшло клопотання, в якому просив повернути відзив на позовну заяву, поданий відповідачем відповідно до ч.2 ст. 167 КАС України, та кваліфікувати такий відзив, як відмову відповідача надати відзив на позов в строк.
17.11.2023 від позивача надійшла заява про відвід судді Верби І.О., у зв`язку з тим, що на думку позивача, суддя має неналежну професійну спрямованість, зацікавленість у кінцевому рішенні.
Ухвалою суду від 17.11.2023 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верби І.О. визнано необґрунтованою та передано матеріали справи №215/5260/23 для визначення складу суду та вирішення питання про відвід судді Верби І.О.
Ухвалою суду від 23.11.2023 (суддя Єфанова О.В.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верби Ірини Олександрівни у справі №215/5260/23 відмовлено.
Справу 24.11.2023 передано судді Вербі І.О. для подальшого розгляду.
04.12.2023 розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 753д від 04.12.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи №215/5260/23 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді за її поданням про відставку, ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 року № 1129/0/15-23.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2023 справу № 215/5260/23 передано на розгляд судді Бухтіяровій М.М.
Ухвалою суду від 11.12.2023 адміністративну справу №215/5260/23 прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою суду роз`яснено учасникам справи, що розгляд справи починається спочатку, зважаючи на що встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали (в разі необхідності), а позивачу відповіді на відзив протягом п`яти днів з отримання відзиву.
10.01.2024 від відповідача засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву, а також відзив на позовну заяву, за змістом ідентичний відзиву, поданому відповідачем раніше.
17.01.2024 такі заява та відзив надійшли до суду від відповідача засобами поштового зв`язку.
Розглянувши заяву поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву відповідача та наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.
Приписами частини першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Згідно з частиною п`ятою статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
За змістом пункту 1 частини першої статті 175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 11.12.2023 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали (у разі необхідності). Копія ухвали скерована сторонам, відповідачу засобами електронного зв`язку через Електронний суд. Згідно із довідкою про доставку електронного листа ухвала доставлена відповідачу 11.12.2023, отже граничний строк на подання відзиву 26.12.2023, водночас відзив зареєстрований в суді - 10.01.2024, тобто із пропуском встановленого строку.
Положеннями статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Зі змісту поданих до суду відповідачем заяви та доказів вбачається, що останнім вказано на обставини перебування у додатковій відпустці з 25.12.2023 по 07.01.2024, що зумовило несвоєчасність підготування відзиву.
Враховуючи викладене, суд також зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та на час розгляду питання не припинив свою дію.
В силу положень частини першої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів.
Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII у умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
З урахуванням викладеного, враховуючи наведені відповідачем обставини та надані докази на їх підтвердження, виходячи із завдань адміністративного судочинства, а також з метою забезпечення реалізації процесуальних прав учасників справи в умовах воєнного стану, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.
24.01.2024 від позивача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання, в якому просить повернути відзив на позовну заяву відповідно до ч.2 ст.167 КАС України, кваліфікувати такий відзив, як відмову відповідача надати відзив на позов в строк, а також продовжити розгляд справи за правилами загального провадження.
Щодо клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд виходить з наступного.
Частинами 1-3 статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Цим Кодексом визначено виключні категорії спорів, які не можуть бути розглянуті адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, законодавець чітко визначив, що за правилами спрощеного позовного провадження може розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, перелічених у частині 4 статті 12 КАС України та у частині 4 статті 257 КАС України.
Проте, предмет спору у даній справі не віднесений до категорій, перелічених у частині 4 статті 12 КАС України та частині 4 статті 257 КАС України.
При цьому, позивачем жодним чином не обґрунтовано заявлене клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні.
За викладених обставин, суд вважає, що таке клопотання позивача задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання позивача про повернення відзиву на позовну заяву відповідно до ч.2 ст. 167 КАС України, у зв`язку з наявністю процесуальних порушень порядку подання такого відзиву та кваліфікувати такий відзив, як відмову відповідача надати відзив на позов в строк, суд зазначає наступне.
Відповідно до частині 8 статті 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно із частиною 2 статті 159, частиною 1 статті 162 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
Отже, відзив є заявою по суті, в якій відповідач викладає свої заперечення проти позову.
За змістом поданого відзиву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. Копію відзиву направлено позивачу та отримано 12.01.2024, про що самостійно вказано позивачем у клопотанні від 24.01.2024. При цьому, відзив містить усі необхідні реквізити, про обов`язкову наявність яких вказує частина перша статті 167 КАС України.
Процесуальних порушень щодо оформлення відзиву судом не встановлено та матеріали справи не містять.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить правових підстав для повернення без розгляду відзиву відповідача та вважає за необхідне прийняти відзив, та зазначає, що саме лише не погодження з позицією відповідача не може слугувати підставою для повернення відзиву без розгляду відповідно до частини 2 статті 167 КАС України.
Ухвалою суду від 28.02.2024 у зв`язку з відсутністю компетенційного спору між сторонами, беручи до уваги правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13.03.2019 у справі № 820/3713/17, від 12.06.2019 у справі № 9901/70/19, від 04.12.2019 у справі № 826/6233/17, Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 200/4659/17, від 05.07.2019 у справі № 802/833/17-а, закрито провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України в частині позовних вимог про встановлення наявності компетенції (повноважень) заступника голови Служби судової охорони Трясуна Павла Ростиславовича коли відсутній закон, який забороняє при відсутності у громадянина України документа, що посвідчує особу, не пропустити його до працівників апарату суду у сфері управління, за результатом розгляду заяви від 03.06.2023 вх С-159 організувати роботу таким чином, щоб приймався кожного дня наказ, де була зазначена охороняєма територія приміщення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області і особовий склад службовців і не обмежувався допуск до приміщень суду без надання паспортних даних для виконання умов гарантій існуючих прав людини.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 03.06.2023 звернувся із заявою до Президента України, в якій просив:
« 1. Указом Президента України вжити системи заходів для встановлення порядку свободи пересування, забезпечення свободного доступу до канцелярій суду для реєстрації звернень і такими заходами забезпечити право на судовий захист з дотриманням ст.1,21,22,33,55,126 Конституції України
2.Указом Президента України в межах ст 3, 9, 22, 33, 102, 106, 129 Конституції України зобов`язати Центральний орган управління Служби судової охорони вжити заходи для не зловживання правом вимагати документа, що посвідчує особу громадянина і роз`яснити, що воно настає при наявності наказу у особового складу, де зазначена охороняєма територія приміщення Тернівського районого суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області і не обмежувати допуск до приміщень суду без надання паспортних даних.
3. Указом Президента України вжити системи заходів для ліквідації в Державній судовій адміністрації України колізій в законодавстві при іншому тлумаченні ст. 3, 21, 22, 33, 55, 126 Конституції України, зобов`язати привести наказ від 23.12.2022р №96/од Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до відповідності Конституції України і спрямувати на не обмеження доступу до приміщень суду з паспортом і без паспорту.».
Заява позивача від 03.06.2023 зареєстрована в Офісі Президента України 12.06.2023 за №С-22/039777-04.
14.06.2023 Департаментом з питань звернень громадян Офісу Президента України листом №22/039777-04 надіслано до Державної судової адміністрації України заяву ОСОБА_1 від 03.06.2023 в частині питань, що належать до її компетенції.
Листом від 27.06.2023 № С1301-23-1364/23 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 від 03.06.2023» Державною судовою адміністрацією України повідомлено, що вирішення порушеного позивачем питання належить до повноважень Служби судової охорони, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Вказаний лист надіслано Державною судовою адміністрацією України Службі судової охорони та в копії Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Тернівському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та позивачу.
Листом від 12.07.2023 за №30/01.30-07.1-1234 Службою судової охорони на звернення позивача від 03.06.2023, яке надійшло від Державної судової адміністрації України, повідомлено позивачу про розгляд вказаного звернення та надано відповідь наступного змісту:
«Відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон), Служби судової охорони (далі Служба) є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Відповідно до статті 162 Закону, Служба забезпечує пропуск осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів.
Також, Службі та її співробітникам для здійснення покладених на них повноважень надається право вимагати від осіб, які входять до приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, пред`явлення документа, що посвідчує особу; перевіряти в осіб, які входять до приміщень суду, органів і установ системи правосуддя, документи, що посвідчують особу, та за наявності обґрунтованих підстав вважати, що перебування особи у приміщенні суду, органу, установи системи правосуддя створює загрозу безпеці суддів, працівників апарату суду, органів і установ системи правосуддя, порушення громадського порядку, обмежувати допуск таких осіб до приміщень суду, органів і установ системи правосуддя.
Під час здійснення пропуску відвідувачів до приміщень судів співробітники Служби діють відповідно до Правил пропуску осіб до будинків (приміщень) судів і транспортних засобів на їх територію, затверджених головами судів, розроблених відповідно до спільного наказу Державної судової адміністрації України та Служби судової охорони від 30.01.2020 № 43/61 «Про затвердження Примірних правил пропуску осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів» (далі Правила пропуску).
Згідно з підпунктом 2.3 розділу 2 Правил пропуску, з метою ідентифікації осіб, які прибули до суду, іншого органу або установи системи правосуддя, їх пропуск здійснюється на підставі документа, що посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина для виїзду за кордон, службового посвідчення, посвідчення адвоката України, національного посвідчення водія України, пенсійного посвідчення, іншого офіційного документа, що містить фотокартку особи та печатку установи, яка видала документ).».
Копію листа-відповіді від 12.07.2023 за №30/01.30-07.1-1234 надіслано позивачу.
Вважаючи, що заступник голови Служби судової охорони Трясун П.Р. за результатами розгляду заяви від 03.06.2023 неналежним чином застосував управлінську функцію, намагаючись розширити сферу свого впливу, діяв не на підставі та не у спосіб, визначений законодавством, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40 Конституції України).
Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР в редакції на час спірних відносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 цього Закону).
Визначення «заява (клопотання)» міститься в частині третій статті 3 Закону України «Про звернення громадян» та означає, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до статті 4 цього Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Статтею 7 Закону №393/96-ВР передбачено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення. Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону №393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
За змістом частини першої статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень громадян.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що кожен громадянин, в разі порушення його законних прав, має право звернутися органів влади, їх посадових осіб із заявою (клопотанням), пропозицією чи скаргою, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень та повідомити про наслідки розгляду таких заяв (клопотань) з урахуванням їх функціональних обов`язків у порядку та з дотримання умов, визначених Законом України «Про звернення громадян».
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.06.2023 позивач звернувся до Президента України із заявою, яка була зареєстрована в Офісі Президента України 12.06.2023 за №С-22/039777-04 та в подальшому супровідним листом від 14.06.2023 №22/039777-04 надіслана за належністю до Державної судової адміністрації України.
Листом від 27.06.2023 № С1301-23-1364/23 Державною судовою адміністрацією України повідомлено позивачу про розгляд його звернення від 03.06.2023, а також про те що вирішення порушеного ним питання належить до повноважень Служби судової охорони, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Матеріалами справи підтверджено надання позивачу відповіді на його заяву від 03.06.2023 Службою судової охорони листом від 12.07.2023 за №30/01.30-07.1-1234, отримання якого не заперечує позивач та самостійно в позові вказує про те, що отримав такий лист 31.08.2023.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги до заступника голови Служби судової охорони Трясуна П.Р.
Суд зазначає, що право визначення предмету спору та особи, до якої заявлені вимоги, в розглянутому випадку належить безпосередньо позивачу. При цьому, суд не знайшов підстав для втручання у процесуальні права позивача, який згоду на заміну відповідача не надав.
У заявленому спорі позивач оскаржує бездіяльність відповідача, за результатом розгляду заяви від 03.06.2023, яка полягає у відмові організувати роботу таким чином, щоб приймався кожного дня наказ, де була зазначена охороняєма територія приміщення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області і особовий склад службовців і не обмежувався допуск до приміщень суду без надання паспортних даних для виконання умов гарантій існуючих прав людини.
При цьому, спір фактично стосується незгоди позивача із вимогами співробітників Служби судової охорони про надання позивачем документу, що посвідчує особу, при відвідуванні ним Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Надаючи оцінку доводам позивача щодо оскаржуваної бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII), підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.
Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (стаття 161 Закону № 1402-VIII).
Повноваження Служби судової охорони визначені статтею 162 Закону № 1402-VIII.
Згідно із частиною першою статті 162 Закону № 1402-VIII Служба судової охорони: 1) забезпечує пропуск осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів; 2) забезпечує підтримання та реагує на порушення громадського порядку при розгляді справ судом, вживає заходів до припинення проявів неповаги до суду; 3) здійснює заходи з охорони, забезпечення недоторканності та цілісності приміщень судів, органів і установ системи правосуддя, недоторканності та цілісності розташованого у таких приміщеннях майна, запобігання, недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього; 4) здійснює заходи із запобігання загрозам особистій безпеці суддів, членів їх сімей, працівників суду, а також у суді - учасників судового процесу, виявлення та нейтралізації таких загроз; вживає у разі надходження від судді відповідної заяви необхідних заходів для забезпечення безпеки судді, членів його сім`ї; 5) реагує в межах наданих законом повноважень на протиправні дії, пов`язані із посяганням на суддів, членів їх сімей, працівників суду, учасників судового процесу.
Відповідно до частини другої 2 статті 162 Закону № 1402-VIII Службі судової охорони та її співробітникам для здійснення покладених на них повноважень надається право, зокрема:
- вимагати від осіб, які входять до приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, пред`явлення документа, що посвідчує особу; перевіряти в осіб, які входять до приміщень суду, органів і установ системи правосуддя, документи, що посвідчують особу, та за наявності обґрунтованих підстав вважати, що перебування особи у приміщенні суду, органу, установи системи правосуддя створює загрозу безпеці суддів, працівників апарату суду, органів і установ системи правосуддя, порушення громадського порядку, обмежувати допуск таких осіб до приміщень суду, органів і установ системи правосуддя;
- здійснювати поверхневу перевірку осіб, які входять до приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, шляхом їх візуального огляду та огляду їх речей, проведення по поверхні вбрання осіб спеціальним приладом або засобом;
-затримувати осіб, які незаконно проникли або намагаються незаконно проникнути до приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, перевіряти у них документи, що посвідчують особу, здійснювати у встановленому законом порядку особистий огляд затриманих та огляд їх речей, які є при них, і передавати їх правоохоронним органам;
-не допускати громадян до окремих приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, вимагати від них залишатися на конкретних місцях або залишити їх, тимчасово обмежувати фактичне володіння річчю, якщо це необхідно для забезпечення громадського порядку в суді, забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, безпеки учасників судового процесу.
Згідно із абзацом другим статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (далі Закон № 1382-IV), свобода пересування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Порядок пропуску осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів з метою забезпечення належних умов роботи суддів та працівників апарату суду, забезпечення їх особистої безпеки, підтримання громадського порядку в суді, забезпечення в суді безпеки учасників судового процесу визначають «Примірні правила пропуску осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів» затверджені наказом Державної судової адміністрації України та Служби судової охорони від 30.01.2020 № 43/61 (далі Правила).
Пропуск осіб до будинків (приміщень) судів, органів та установ системи правосуддя та на їх територію транспортних засобів (далі - пропускний режим) здійснюється працівниками Служби судової охорони (далі - Служба) (пункт 1.2 Правил).
Під час здійснення своїх повноважень щодо пропускного режиму в судах, інших органах та установах системи правосуддя працівники Служби керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами в зазначеній сфері, а також цими Правилами (пункт 1.3 Правил).
З метою ідентифікації осіб, які прибули до суду, іншого органу або установи системи правосуддя, їх пропуск здійснюється на підставі документа, що посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина для виїзду за кордон, службового посвідчення, посвідчення адвоката України, національного посвідчення водія України, пенсійного посвідчення, іншого офіційного документа, що містить фотокартку особи та печатку установи, яка видала документ) (пункт 2.3 Правил).
Інформація щодо осіб, які пропускаються до будинків (приміщень) судів, органів, установ системи правосуддя та не є їх працівниками, заноситься працівниками Служби до Журналу відвідувачів (додаток №1) (окрім випадків пожежі, вибуху та інших надзвичайних ситуацій, що створюють загрозу життю і здоров`ю осіб, які перебувають у будинку (приміщенні) даної установи) або до відповідної інформаційної підсистеми (у разі наявності) (пункт 2.15 Правил).
Пунктом 1.2 «Правил пропуску осіб до приміщення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області», погоджених начальником територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області та затверджених головою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 13.09.2021 (далі Правила), встановлено, що пропуск осіб до приміщення суду (далі пропускний режим) здійснюється працівниками підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області.
З метою ідентифікації осіб, які прибули до суду, їх пропуск здійснюється на підставі документа, що посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина для виїзду за кордон, службового посвідчення, посвідчення адвоката України, національного посвідчення водія України, пенсійного посвідчення, іншого офіційного документа, що містить фотокартку та печатку установи, яка видала документ) (абзац перший пункту 2.3 Правил).
До приміщення суду із застосуванням спеціальних технічних засобів контролю на безпеку пропускаються особи, що прибули на відкриті судові засідання, - за пред`явленням документа, який посвідчує особу (абзац п`ятий пункту 2.7 Правил).
Якщо в особи немає документа, який посвідчує особу, працівник Служби інформує про це керівника або заступника керівника апарату суду, який повинен встановити особу та мету візиту відвідувача, а також вирішити питання щодо можливості пропуску такої особи до приміщення (абзац сьомий пункту 2.7 Правил).
Таким чином, право Служби судової охорони та її співробітників вимагати від осіб, які входять до приміщень суду, пред`явлення документа, що посвідчує особу та право перевіряти в осіб, які входять до приміщень суду, документи, що посвідчують особу, прямо встановлено частиною другою статті 162 Закону № 1402-VIII.
Отже, у разі наявності у працівника Служби судової охорони права вимагати від осіб, які входять до приміщень суду, пред`явлення документа, що посвідчує особу та права перевіряти в осіб, які входять до приміщень суду такі документи, у особи виникає кореспондуючий обов`язок такі документи пред`явити.
Вказаною нормою також встановлено право Служби судової охорони та її співробітників обмежувати допуск осіб до приміщень суду за наявності обґрунтованих підстав вважати, що перебування особи у приміщенні суду, органу, установи системи правосуддя створює загрозу безпеці суддів, працівників апарату суду, органів і установ системи правосуддя, порушення громадського порядку.
При цьому, саме співробітникам Служби судової охорони надано право оцінки наявності або відсутності обґрунтованих підстав вважати, що перебування особи у приміщенні суду, органу, установи системи правосуддя створює загрозу безпеці суддів, працівників апарату суду, органів і установ системи правосуддя, порушення громадського порядку.
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що Законом не визначено повноважень співробітників Служби судової охорони щодо вимоги документу, що посвідчує особу, та за його відсутності відмови у допуску до працівників, керівника апарату суду та на засідання суду, є цілком безпідставними.
При цьому, позивачем не обґрунтовано причину непред`явлення документів, що посвідчують особу, при тому, що таким документом може бути не лише паспорт.
Так, відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VІ документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:
1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України;
2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
Згідно із абзацом першим пункту 2.3 Правил, з метою ідентифікації осіб, які прибули до суду, їх пропуск здійснюється на підставі документа, що посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина для виїзду за кордон, службового посвідчення, посвідчення адвоката України, національного посвідчення водія України, пенсійного посвідчення, іншого офіційного документа, що містить фотокартку та печатку установи, яка видала документ).
Свобода пересування полягає у праві вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Судом не встановлено обмеження відповідачем права позивача вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України.
При цьому, абзацом 7 пункту 2.7 Правил встановлено, що якщо в особи немає документа, який посвідчує особу, працівник Служби інформує про це керівника або заступника керівника секретаріату (апарату) органу або установи системи правосуддя, який повинен встановити особу та мету візиту відвідувача, а також вирішити питання щодо можливості пропуску такої особи до приміщення.
Отже, питання пропуску осіб, в яких немає документа, який посвідчує особу, є законодавчо унормованим, про що позивачу змістовно доведено у листі Служби судової охорони від 12.07.2023 №30/01.30-07.1-1234 на його заяву від 03.06.2023.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, судом не встановлено порушення прав позивача оскаржуваною бездіяльністю, на захист яких надано цей позов, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.
При цьому, оцінка наявності або відсутності підстав вважати, що перебування особи у приміщенні суду, органу, установи системи правосуддя створює загрозу безпеці суддів, працівників апарату суду, органів і установ системи правосуддя, порушення громадського порядку віднесено законом до повноважень Служби судової охорони та її співробітників у кожному конкретному випадку, суд не може зобов`язати відповідача давати оцінку таким обставинам, оскільки це є дискреційними повноваженнями останнього.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Правові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова