Справа № 947/35329/23
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/32/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

- представника позивача Карлінського Андрія Олеговича,

- представника відповідача Некришева Євгенія Андрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сумі Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови

про накладення адміністративного стягнення

по справі про адміністративне правопорушення

у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване

не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.11.2023 року вказаний позов залишено без руху.

16.11.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача на усунення недоліків поданої заяви, до якої надано позовну заяву в уточненій редакції, пред`явлену до Департаменту патрульної поліції та клопотання про витребування доказів.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що оспорювана постанова повинна бути скасована, з наступних підстав. Позивач вказує, що при зверненні до ОСОБА_1 , інспектором поліції були порушені положення ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині не представлення відомостей про себе, за наслідком чого, позивач був позбавлений можливості встановити ким саме було його зупинено та в подальшому знято відео з камер відеореєстраторів, оскільки під час зупинки було двоє інспекторів патрульної поліції. Також позивачем вказується, що інспектором без повідомлення будь-яких підстав було здійснено перевірку його на стан алкогольного сп`яніння, за наслідком чого не надано жодних результатів такої перевірки. Поряд з цим, позивачем вказується, що інспектором патрульної поліції було повідомлено про наявність такої ж особи з таким самим прізвищем, за наслідком чого вважає, що могла відбутися помилка між даними, як водіями, а його за наслідком було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності. Додатково позивач стверджує, що йому не були роз`яснені права на правовий захист, не повідомлена причина зупинки, чим порушені його конституційні права. Крім того, за наслідком викладених позивачем заперечень, інспектором протиправно не було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП, а одразу винесено оспорювану постанову та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Також позивач стверджує, що він не притягувався до адміністративної відповідальності на підставі рішення Чорноморського районного суду Одеської області від 21.07.2023 року, яке покладено в суть інкримінованого йому правопорушення, оскільки він приймав участь у Іллічівському міському суді Одеської області в рамках справи №501/2968/23, закінчене ухваленням постанови від 31.08.2023 року. За наслідком чого, позивач вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, на підставі неіснуючого рішення суду, а розгляд спірної справи про адміністративне правопорушення здійснювалось інспектором патрульної поліції з порушенням встановленого законом порядку, за наслідком чого було порушено права та інтереси позивача.

Оглянувши подану до суду заяву, з метою надання позивачеві доступу до суду, судом встановлено належне усунення позивачем недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали судді від 16.11.2023 року.

У відповідності до відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відносно до Київського району міста Одеси.

На підставі чого, судом встановлено, що позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і підсудна Київському районному суду м. Одеси за правилами альтернативної підсудності.

За наслідком викладеного, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.11.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно, вказаною ухвалою суду, частково задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року, копії письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

08.12.2023 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшли:

- клопотання про приєднання доказів на виконання ухвали суду від 29.11.2023 року в частині витребування доказів;

- клопотання про залишення позову без розгляду підстав пропуску процесуального строку на звернення до суду з даним позовом без поважних причин;

- відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог.

В обґрунтування відзиву, представник стверджує, що 24 жовтня 2023 року о 09 год. 09 хв. в ході виконання службових обов`язків, інспектором роти №6 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Муравським Денисом Павловичем, за адресою: Одеська область, Біляївський район, 452 км. автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», виявлено транспортний засіб «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який керував вищезазначеним транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік постановою Чорноморського районного суду Одеської області, чим порушив п. 2.1.а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Доказами вчинення громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП є постанова Іллічівського міського суду Одеської області від 31 серпня 2023 року по справі №501/2968/23, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, яка особисто надано позивачем до позовної заяви.

Представник відповідача вказує, що транспортний засіб «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 було зупинено на блок посту розташованому за адресою: Одеська область, Біляївський район, 452 км. автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», а відтак у інспектора патрульної поліції були наявні усі підстави для зупинки транспортного засобу позивача, передбачені п. 10 Порядку №1456, а також наявний у інспектора ОСОБА_2 статус уповноваженої особи Національної поліції в розумінні п. 5 Порядку №1456 який надає право оглядати транспортний засіб, перевіряти документи визначені законодавством, а у разі виявлення якихось правопорушень, реагувати на них відповідно до своїх службових обов`язків.

Також представник відповідача вказує, що відеозаписи та фотознімки з портативних відео реєстраторів інспекторів, надані до суду, є доказами вчинення адміністративного правопорушення та відповідають вимогам ст. 251 КУпАП та ст. ст. 72, 73, 74, 75, 76 КАС України.

На відеозаписі «471809-1» чітко видно рух транспортного засобу «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинку вказаного транспортного засобу та те, як, відразу після зупинки, саме громадянин ОСОБА_1 виходить із-за керма вказаного транспортного засобу.

В подальшому, під час спілкування інспектора з громадянином ОСОБА_1 , інспектор повідомив позивачу причину зупинки керованого ним (позивачем) транспортного засобу, а саме, порушення вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», за наслідком чого вточнив підстави такого порушення, у зв`язку з чим представник відповідача вважає, що позивач особисто на місці зупинки транспортного засобу, визнав той факт, що причина зупинки керованого ним транспортного засобу, є цілком законною. Окрім того, позивач визнав той факт, що саме він керував транспортним засобом «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Окрім того, позивач повідомив інспектору, що в нього відсутній документ на транспортний засіб «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про проходження обов`язкового технічного контролю та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В подальшому, інспектором за допомогою сайту «Судова влада України» було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 31 серпня 2023 року по справі №501/2968/23 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Окрім того, інспектором було встановлено, що позивач не оскаржував таке рішення Суду, та постанова Іллічівського міського суду Одеської області від 31 серпня 2023 року по справі №501/2968/23 станом на 24 жовтня 2023 року набрала законної сили, а відтак, в діях громадянина ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з чим, інспектор повідомив, що відносно нього ( ОСОБА_1 ) буде винесено постанову, так як в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, як стверджує представник відповідача, постанова Іллічівського міського суду Одеської області від 31 серпня 2023 року по справі №501/2968/23 набрала законної сили 11 вересня 2023 року, а відтак, станом на 24 жовтня 2023 року (у зв`язку з відсутністю інформації щодо оскарження такої постанови), громадянин ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами.

Відтак, в діях громадянина ОСОБА_1 було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом будучи особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено право та строки на оскарження постанови, строк на сплату штрафу згідно постанови та роз`яснено наслідки невиконання вказаної постанови, передбачені ст. 307. 308 КУпАП.

Як вказує представник відповідача, факт роз`яснення позивачу його прав та строки на оскарження постанови підтверджується власним підписом позивача в оскаржуваній постанові. Крім того, інспектором патрульної поліції, негайно, після закінчення розгляду справи та складання постанови, відповідно до ст. 285 КУпАП було оголошено позивачеві винесену постанову та надано її копію ОСОБА_1 , про що свідчить власний підпис останнього в п. 9 оскаржуваної постанови.

За наслідком чого, представник відповідача стверджує, що вина ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП повністю доведена, підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами, а інспектором правомірно було винесено постанову про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Щодо доводів позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі неіснуючого рішення суду та інших недоліків в оскаржуваній постанові, представник відповідача вказує, що факт порушення позивачем підтверджується особисто наданою позивачем до позову копією рішення суду, а допущення технічної описки та окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, не повинні братися судом до уваги, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Представник відповідача в даній частині підстав вказує на те, що якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вчиненні органом управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки.

Навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту не може бути підставою для скасування постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджується під час розгляду справи.

Отже, вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18).

Додатково представник відповідача вказував, що обґрунтування власної позиції, позивачем не надано належних, допустимих, а в їх сукупності достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, що виражалося у керуванні транспортним засобом будучи позбавленим права керування.

З урахуванням вищевикладеного в цілому, представник відповідача вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим, безпідставним та не підлягаючим до задоволення.

Судом встановлено відповідність вказаного відзиву на позовну заяву вимогам процесуального законодавства, подання його у строки визначені судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, за наслідком чого останній приймається під час розгляду даної справи.

В судовому засіданні 28.02.2024 року з`явились представники сторін по справі, які:

- представник позивача - Карлінський А.О., підтримав подане до позову ОСОБА_1 клопотання про поновлення процесуального строку на звернення до суду з даним позовом, а клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, вважав безпідставним;

- представник відповідача Департаменту патрульної поліції Некришев Є.А., вважав необґрунтованими клопотання позивача про поновлення процесуального строку, за наслідком чого клопотав про відмову у задоволенні вказаного клопотання позивача та підтримав заявлене клопотання про залишення позову без розгляду, з підстав пропуску процесуального строку на звернення до суду з даним позовом.

За наслідком розгляду вказаних клопотань, судом 28.02.2024 року постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника відповідача Департаменту патрульної поліції про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, відмовлено. Клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду, задоволено. Поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з даним позовом.

За наслідком чого, судом продовжено розгляд справи в судовому засіданні 28.02.2024 року.

Представник позивача - Карлінський А.О. у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні, з додатковим посиланням, що оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності іншу третю особу - ОСОБА_3 , ані позивача по справі - ОСОБА_1 . Також представник стверджував, що відповідачем не доведено, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, внаслідок зупинки якого було винесено оскаржувану постанову, а ОСОБА_1 на місці розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення опинився випадково, оскільки здійснював прогулянку по автомобільній трасі. Представник вважав, що спірна постанова стосується третьої особи, ані позивача, винесена на підставі неіснуючого рішення суду, позивача було позбавлено права на правовому допомогу, порушено права позивача визначені законом, за наслідком чого спірна постанова підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні Некришев Є.А., вважав доводи позивача безпідставними, необґрунтованими та взагалі надуманими, приймаючи, що скоєння позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП цілком і повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, у тому числі які надані особисто позивачем по справі, а деякі допущені інспектором патрульної поліції описки та недоліки у оскаржуваній постанові не можуть слугувати підставою для скасування постанови, за наявністю дійсного факту скоєння саме позивачем спірного адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2023 року о 09 год. 18 хв. в ході виконання службових обов`язків, інспектором роти №6 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Муравським Денисом Павловичем, за адресою: Одеська область, Біляївський район, 452 км. автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який керував транспортним засобом марки «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 .

За наслідком розгляду вказаної справи, інспектором патрульної поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року, якою притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП та піддано до адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 20400,00 грн.

Відповідно до постанови суть і обставини адміністративного правопорушення особою відносно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення полягають у тому, що: 24.10.2023 року о 09:09:38, на ділянці 452 км. автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», Біляївського району, Одеської області, здійснював рух на тз ГАЗ2705, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому 21.07.2023 року Чорноморським районним судом Одеської області строком на один рік громадянин ОСОБА_3 був позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1.а ПДР керування т/з особою, позбавленою права керування т/з.

З наданої стороною відповідача копії постанови вбачається, що ОСОБА_1 відносно якого здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, був присутнім на місці її розгляду, вчинив підпис на підтвердження роз`яснення йому прав за ст. 268 КУпАП та строк на оскарження постанови за ст. 289 КУпАП., а також на підтвердження отримання копії оскаржуваної постанови.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Частиною 3 цієї статті також передбачено, що скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач будучи незгодним з вказаною постановою звернувся 07.11.2023 року до суду з відповідним позовом.

Як вже судом зазначалось, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.02.2024 року позивачеві поновлено процесуальний строк на звернення до суду з даним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний:

- мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

- виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний:

а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху;

б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу;

- на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством;

- вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, осіб з інвалідністю, велосипедистів і людей похилого віку;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів;

- не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту;

- перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі;

- своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль;

- під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі;

- надавати переважне право для проїзду транспортним засобам із включеними синіми або червоними проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами;

- надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов`язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю;

- вживати заходів щодо збереження чистоти автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та смуги відчуження, у тому числі з боку пасажирів;

- оплачувати вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно із статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Приймаючи вказані положення законодавства, суд зазначає наступне.

З поданих позивачем до позову доказів вбачається, що позивачем в даній справі є громадянин України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на ім`я якого 15.12.2003 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

26.08.2003 року МРЕВ м. Іллічівська видано посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , за категоріями: В автомобілі, дозволена максимальна вага яких не перевищує 3500 кг. і кількість сидячих місць яких, крім сидіння для водія не перевищує восьми; С автомобілі, що призначені для перевезення вантажів і дозволена максимальна вага яких перевищує 3500 кг.; D автомобілі, що призначені для перевезення пасажирів і мають більше восьми сидячих місць, крім сидіння для водія.

У відповідності до постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 31.08.2023 року по справі №501/2968/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування 27.07.2023 року транспортним засобом «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, за наслідком чого на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вказані обставини встановлені на підставі особисто наданих позивачем до позову доказів та не спростовувались його представником під час розгляду справи.

Відповідачем по справі надано до суду диск з відеозаписами зробленими інспекторами патрульної поліції з відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських.

Так, досліджуючи надані до суду докази, судом встановлено, що інспектором патрульної поліції на блокпосту розташованому на 452 км., автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» було здійснено зупинку транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого вийшов громадянин, якого було повідомлено, що останній порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 Правил дорожнього руху, який встановлює "Проїзд без зупинки заборонено", після чого водій транспортного засобу не оспорюючи вчинення даного порушення пояснив, що не помітив, він винен, а також вказав інспектору патрульної поліції, що він нічого не вживав. Також водій вказаного транспортного засобу повідомив, що в нього відсутній документ на підтвердження обов`язково технічного огляду транспортного засобу та страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Додатково водій підтвердив, що вже притягувався до адміністративної відповідальності за керування цим транспортним засобом без проходження перевірки технічного стану.

З наданих відеозаписів також вбачається, що за наслідком повідомлених водієм транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обставин про не перебування у стані алкогольного сп`яніння, інспектором патрульної поліції було запропоновано пройти огляд на місці на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, на що водій погодився на не заперечував проти перевірки відповідного огляду.

Разом з тим, як вбачається за наслідком зупинки водія транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за порушення вимог дорожнього знаку 2.2 Правил дорожнього руху, який встановлює "Проїзд без зупинки заборонено", водієм на вимогу інспектора патрульної поліції було надано посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

На відеозаписі зафіксовано, що інспектором патрульної поліції здійснювалась перевірка наданого водієм транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , посвідчення водія, а саме серії НОМЕР_3 , за наслідком чого встановлено, що воно є дійсним.

Додатково інспектором патрульної поліції з поданих документів було з`ясовано, що водієм транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є громадянин України - ОСОБА_1 . Під час перевірки чи не позбавлений ОСОБА_1 права на керування транспортними засобами, останній особисто повідомив інспектора патрульної поліції, що відносно нього наявне судове рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак він його оскаржує.

На відеозаписі зафіксовано, що під час перевірки цих обставин, інспектором патрульної поліції було встановлено наявність у Єдиному державному реєстрі судових рішень постави суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з позбавленням останнього права на керування транспортними засобами терміном на 1 рік, яка набрала законної сили та не оскаржена в апеляційному порядку. На відеозаписі, інспектором патрульної поліції вказується зазначена постанова, як така, що ухвалена Чорноморським районним судом Одеської області.

Також під час повідомлення про розгляд відносно ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 повідомив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

На відеозаписі зафіксовано, що інспектором патрульної поліції за наслідком оформлення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, зачитано текст постанови, на що ОСОБА_1 не було надано жодного заперечення чи не визнання повідомлених йому обставин або у спростування вчиненого адміністративного правопорушення, отримано її копію та підписано текст постанови.

Вказані відеозаписи мають номери: №471512 (-1, -2, -3, -4), та №471809.

У відповідності до оскаржуваної постанови, остання містить інформацію, що до постанови додаються відео з нагрудних камер №471512, №471809.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказам МВС №1026 від 18 грудня 2018 року, ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до п.п. 6 п. 3 Розділу І вищезазначеної Інструкції, портативний відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, відеозаписи та фотознімки з портативних відео реєстраторів інспекторів є належними доказами на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень статті 251 КУпАП та ст. ст. 72, 73, 74, 75, 76 КАС України, з наслідком чого доводи представника позивача в цій частині суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів представника позивача, що оспорювана постанова стосується іншої особи « ОСОБА_3 », ані особи позивача « ОСОБА_1 », який в свою чергу не керував транспортним засобом «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що дійсно у оскаржуваній постанові, інспектором патрульної поліції у розділі суть та обставини адміністративного правопорушення вказано прізвище водія транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , як: « ОСОБА_5 », однак в графі відомості про особу яка притягується до відповідальності визначено дані особи ОСОБА_6 , що встановлено на підставі посвідчення водія № НОМЕР_4 , саме яке було надано водієм цього транспортного засобу на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення (особою відносно якої здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення), що зафіксоване на вказаному відеозаписі, а також копію посвідчення якого надано особисто позивачем до позову.

Крім того, на підставі вказаних відеофалів з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, які є належними доказами, судом достеменно встановлено, що інспектором патрульної поліції здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення, за наслідком якої винесено оспорювану в даній справі постанову серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року, саме відносно водія - транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зафіксовано на наданому відеозапису (файл №471809-1) фактом зупинки транспортного засобу та виходом з нього водія цього транспортного засобу, який не оспорював керування цим транспортним засобом та надав на вимогу інспектора патрульної поліції посвідчення водія серії НОМЕР_3 .

Як вбачається, особу водія транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлювалось саме на підставі вказаного посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким на відеозаписі підтверджено дані відносно себе та факт проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

У спірній постанові у розділі особа щодо якої розглядається справа зазначено відомості саме про цю особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , особу якого встановлено на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_3 , що в свою чергу підтверджується вищевказаними відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

Крім того, сторона позивача в даній справі, стверджуючи що постанову винесено не відносно ОСОБА_1 , на підтвердження даних про особу позивача ОСОБА_1 , надано до позову саме копію посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яке видано на ім`я - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якого в свою чергу встановлювались дані про особу водія транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення.

Також позивачем особисто у позові визнано, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 , саме яку вказала особа - ОСОБА_1 , відносно якого здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення, як адресу свого проживання під час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення.

Додатково позивачем до позову надано копію постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 31.08.2023 року по справі №501/2968/23, з зазначенням, що ця постанова ухвалена саме відносно нього.

З вказаної постанови вбачається, що до адміністративної відповідальності притягнуто саме ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а відтак тим самим засобом, яким керував ОСОБА_1 , що є фактом розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення.

Приймаючи вказані обставини в цілому, суд вважає встановленим, що спірна постанова винесена саме відносно позивача в даній справі ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Отже, інспектором патрульної поліції під час винесення спірної постанови, належним чином було встановлено особу, яка керувала транспортним засобом «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та дані водія цього транспортного засобу, яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а зазначення у спірній постанові в графі суть та обставини правопорушення прізвища позивача, як « ОСОБА_3 », свідчить про допущення технічної описки у зазначенні прізвища, що не спростовує факту винесення цієї постанови саме відносно позивача ОСОБА_1 .

Також суд вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом зазначеним у спірній постанові за реєстраційним номером «днз 31381ое», оскільки як вже судом встановлено, спірну постанову про адміністративне правопорушення винесено інспектором патрульної поліції відносно позивача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «ГАЗ 2705», який має реєстраційний номер НОМЕР_1 , а зазначення інспектором патрульної поліції абревіатури «днз», як «дорожній номерний знак», не є складовою реєстраційного номеру цього транспортного засобу, а відтак не спростовує факту винесення спірної постанови відносно позивача, як водія транспортного засобу «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Щодо доводів представника позивача про те, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, оскільки у спірній постанові встановлено факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на підставі неіснуючого рішення суду, ухваленого не відносно нього, суд вважає безпідставними.

Як вже судом встановлено, у спірній постанові встановлено факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , як особа, яка позбавлена права керування транспортними засобами, на підставі постанови Чорноморського районного суду Одеської області від 21.07.2023 року, за що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Як вже судом встановлено на підставі наданих особисто позивачем до позову доказів, ОСОБА_1 постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 31.08.2023 року по справі №501/2968/23 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 130 КУпАП та у тому числі позбавлено права керування транспортними засобами.

З зазначеної постанови вбачається, що вона ухвалена за наслідком складеного відносно позивача ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №193472 від 21.07.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Приймаючи положення вказаного Закону, судом перевірено зазначені обставини та встановлено, що текст вказаної постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 31.08.2023 року по справі №501/2968/23 опублікований у Єдиному державному реєстрі судових рішень, який перебуває у вільному доступі, з зазначенням інформації про набрання законної сили 11.09.2023 року, та відсутньої інформації про її оскарження.

Диспозиція частини 4 ст. 126 КУпАП вказує на правило поведінки у суспільстві, а саме, встановлює заборону на керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

На підставі вищевикладеного, суд вважає встановленим, що станом на час керування ОСОБА_1 24.10.2023 року транспортним засобом «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік, на підставі постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 31.08.2023 року по справі №501/2968/23, яка набрала законної сили, а відтак в діях ОСОБА_1 наявний склад порушення п.2.1а ПДР, за яке передбачена адміністративна відповідальність ч.4 ст. 126 КУпАП.

Крім того, як вбачається з вказаних обставин зафіксованих на відеозаписах з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, ОСОБА_1 на час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення, особисто було визнано, що станом на 24.10.2023 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУПАП на підставі судового рішення, яке інспектор патрульної поліції зазначає, як постанову Чорноморського районного суду Одеської області.

Суд погоджується з доводами сторони позивача, що в Одеській області відсутній Чорноморський районний суд Одеської області.

Разом з тим, є загально відомою інформацією, що в Одеській області наявне місто Чорноморськ, колишня назва якого є місто Іллічівськ, в якому розташований Іллічівський міський суд Одеської області.

На підставі вищевикладеного приймаючи обставини в сукупності, вбачається, що під час складання спірної постанови, інспектором патрульної поліції дійсно було допущено помилку в частині зазначення назви судового рішення, яким ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік, шляхом використання назви суду, як «Чорноморський» за найменуванням міста міста Чорноморськ, в якому в свою чергу розташований Іллічівський міський суд Одеської області, яким ухвалено постанову відносно позивача.

Також, інспектором патрульної поліції вказано дату судового рішення, як 21.07.2023 року, що є датою протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №193472 від 21.07.2023 року складеного відносно позивача, на підставі якого ухвалено постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 31.08.2023 року по справі №501/2968/23.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що дійсно оспорювана постанова серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року містить недоліки під час її оформлення в частині зазначення назви суду, дати постанови суду, та прізвища позивача в розділі суть правопорушення, поряд з цим інспектором патрульної поліції під час її винесення належним чином було встановлено дані особи водія, який керував транспортним засобом, скоєння позивачем порушення п.2.1а ПДР, за яке передбачена адміністративна відповідальність ч.4 ст. 126 КУпАП, що в свою чергу позивачем не спростовано.

Суд зазначає, що з аналізу пункту 1статті 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За наслідком чого, суд вважає безпідставними доводи сторони позивача, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідності на підставі обставин встановлених на підставі неіснуючого рішення суду, враховуючи наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП, що не спростовано стороною позивача.

Стосовно доводів сторони позивача про не складання інспектором патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Частинами 2, 4- 5 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі , якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

В той же час, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У даному випадку, спірна постанова складена інспектором поліції у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на території якої діють співробітники УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Також суд вважає безпідставними доводи сторони позивача, що під час спірної постанови інспектором патрульної поліції були порушені права ОСОБА_1 приймаючи, що позивачем у спірній постанові засвідчено виконаним ним підписом роз`яснення йому прав згідно зі статтею 268 КУУпАП, та строку на оскарження згідно зі ст. 289 КУпАП, а надані до суду відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції містять факт дослідження інспекторами патрульної поліції доказів на підтвердження наявності порушення позивачем пункту 2.1.а ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП, фактичне визнання позивачем цих обставин, відсутності жодних заперечень з боку позивача з приводу скоєного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до чіткого переконання, що позивачем було допущено порушення пункту 2.1.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.126 КУпАП.

Суд констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме відсутності складу адміністративного правопорушення саме в діях позивача ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилань позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, суд не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вчиненні органом управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки.

Навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту не може бути підставою для скасування постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджується під час розгляду справи.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

За наслідком чого суд зазначає, що доводи позивача про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються прийняття оскаржуваної постанови, є помилковими та безпідставними, оскільки спростовуються наявним відеозаписом на якому встановлено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, про що зазначено в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також підтверджується наданими особисто позивачем до позову доказами.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних, в тому числі і неправильної дати складання рішення суду та його назви, є лише опискою під час зазначення відомостей у спірній постанові, однак не спростовують встановленого факту порушення позивачем вимог п.2.1.а Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП.

Отже в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

За таких обставин і правового врегулювання, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція щодо неточносей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18), та у постанові від 24 грудня 2019 року по справі № 459/1801/17.

Позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, доведеність посилань про наявність порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також не надано до суду доказів, які б впливали на розгляд справи про адміністративне правопорушення та надавали б підстави для прийняття іншого рішення, приймаючи доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Оцінивши надані докази, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце та знайшли своє обґрунтування, суд вважає встановленою ту обставину, що позивач порушив вимоги ПДР, оскаржувана постанова серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року винесена правомірно, відсутні обставини, які підтверджують неправомірне притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, з врахуванням вищенаведених судом доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушень.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, наведене свідчить про те, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, відповідачем було з`ясовано, що позивачем було скоєно адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП, правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, а адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції було накладено у межах санкції, передбаченої вищевказаною нормою права.

Приймаючи вищевикладене, суд вважає позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року, необґрунтованим та не підлягаючим до задоволення.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем до відшкодування не підлягають.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 36, 126 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8002729 від 24.10.2023 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання в порядку передбаченому статтею 297 КАС України апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 04.03.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.