Справа № 440/13200/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сич С.С.

29 лютого 2024 р. Справа № 440/13200/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

05.09.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) від 16.08.2023 року № 30 «Про призначення пенсії» в частині не зарахування до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання: період (календарний) проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 05 днів та стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 3 роки, а всього 4 роки 11 місяців 05 днів, а також не проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання: період (календарний) проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 05 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 3 роки, а всього 4 роки 11 місяців 05 днів, та провести перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 66 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом в.о. голови Полтавського апеляційного суду від 09.08.2023 року № 4.7-09/50 «Про відрахування зі штату Полтавського апеляційного суду судді ОСОБА_1 » його звільнено у відставку з 09.08.2023 року. 10.08.2023 року він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому щомісячного довічного утримання судді у відставці відповідно до положень ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). 22.08.2023 року він отримав рішення пенсійного органу від 16.08.2023 року № 30 «Про призначення пенсії», однак відповідачем не зараховано до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання: період (календарний) проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 05 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, та надає право для призначення на посаду судді 3 роки, а всього 4 роки 11 місяців 05 днів.

Позивач зазначає, що його стаж роботи на посаді судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання, складає 28 років 06 місяців 14 днів, а не 23 роки 6 місяців 29 років, як зазначено у спірному рішенні, тому розмір щомісячного грошового утримання має становити 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ ПФУ у Полтавській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою від 10.08.2023 року про призначення/перерахунок пенсії, до якої додав копію рішення Вищої ради правосуддя від 08.08.2023 року № 807/0/15-23 про звільнення з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 4.6-19/166/2023 від 09.08.2023 року, розрахунок стажу роботи судді від 09.08.2023 року № 4.7-36/32. За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення від 16.08.2023 року про призначення з 10.08.2023 року щомісячного грошового утримання судді відповідно до ст. 142 Закону № 1402-VІІІ, яке обчислено у розмірі 56% від заробітку згідно довідки № 4.6-19/166/2023 та складає 116 534,88 грн. (208 098,00 х 56%). До стажу роботи на посаді судді, обчисленого відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону № 1402-VІІІ, що склав 23 роки 6 місяців 29 днів (враховано по 30.06.2023 року), зараховано періоди роботи: з 12.01.2000 року по 29.07.2013 року - суддя, голова Полтавського районного суду Полтавської області; з 30.07.2013 року по 01.10.2018 року - суддя, голова Апеляційного суду Полтавської області; з 02.10.2018 року по 09.08.2023 року - суддя Полтавського апеляційного суду. Період проходження служби в лавах Радянської армії з 15.11.1983 року по 19.10.1985 року та служба в органах внутрішніх справ з 17.04.1987 року по 11.01.2000 року не були зараховані до стажу на посадах судді, оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування служби в лавах Радянської армії та служби в органах внутрішніх справ до стажу роботи на посаді судді, на підставі якого визначається відсоток розрахунку довічного грошового утримання від заробітку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 року залучено до участі у справі другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області).

У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ ПФУ у Вінницькій області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що період проходження служби в лавах Радянської армії з 15.11.1983 року по 19.10.1985 року та служба в органах внутрішніх справ з 17.04.1987 року по 11.01.2000 року не були зараховані до стажу на посадах судді, оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування такої служби до стажу на посадах судді.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні) частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 16.08.2023 року № 30 «Про призначення пенсії» в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання періоду (календарного) проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 05 днів та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 3 роки, а всього 4 роки 11 місяців 05 днів, та в частині обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботи на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання: період (календарний) проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 05 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 3 роки, а всього 4 роки 11 місяців 05 днів, та провести з 10.08.2023 року ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 66 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягає застосуванню частина 3 статті 127 Конституцій України, яка була чинною на день призначення позивача на посаду судді, та якою вимагався мінімальний стаж роботи у галузі права не менш як три роки, зважаючи на те, що стаття 7 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) суперечила частині 3 статті 127 Конституцій України (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді). При цьому, Закон України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ був прийнятий 15.12.1992 та набрав чинності 10.02.1993, тоді як Конституція України прийнята 28.06.1996, тобто пізніше за Закон України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ.

Також суд зазначив, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зокрема, календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Крім того суд зазначив, що права позивача у частині виплати йому щомісячного довічного утримання судді у неналежному внаслідок саме обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на час звернення до суду не порушені та спір про обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на час звернення позивача до суду між сторонами відсутній.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ у Вінницькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Аргументи, наведені пенсійним органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.11.1983 року до 19.10.1985 року проходив строкову військову службу, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 (а.с. 36-39)

Згідно із записами трудової книжки позивача ОСОБА_1 , у період часу з 17.04.1987 року по 11.01.2000 року позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ (а.с. 43).

Указом Президента України від 28.12.1999 року № 1624/99 позивача ОСОБА_1 призначена на посаду судді Полтавського районного суд Полтавської області (а.с. 13-14).

Постановою Верховної Ради України від 23.09.2004 року № 2039-IV «Про обрання суддів» позивача обрано на посаду судді Полтавського районного суд Полтавської області безстроково (а.с. 15-17).

Постановою Верховної Ради України від 06.06.2013 року № 328-VII «Про обрання суддів» позивача обрано на посаду Апеляційного суду Полтавської області (а.с. 18).

Указом Президента України від 28.09.2018 року № 297/2018, зокрема, позивача ОСОБА_1 суддю Апеляційного суду Полтавської області переведено до Полтавського апеляційного суду (а.с. 1-21).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 807/0/15-23 від 08.08.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 9-12).

Наказом Полтавського апеляційного суду № 4.7-09/50 від 09.08.2023 року суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату Полтавського апеляційного суду 09.08.2023 року (а.с. 23).

10.08.2023 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці та надав необхідний пакет документів.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області та 16.08.2023 року прийнято рішення № 30 «Про призначення пенсії», яким з 10.08.2023 року призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 % грошового утримання працюючого судді, з урахуванням стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, - 23 роки 6 місяців 29 дні (а.с. 22).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що на час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями ст. 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас частиною третьою ст. 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно із ч. 1 ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 2 ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зараховується стаж трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням уряду СРСР, проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12.07.1967 року і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Також відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм, зокрема, щодо передбаченого права судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби, підлягає зарахуванню у стаж роботи судді, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби: з 15.11.1983 року по 19.10.1985 року, що становить 1 рік 11 місяців 5 днів.

Законом України від 12.07.2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону № 1402-VIІІ доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 року у справі № 9901/805/18 зазначено, що ч. 2 ст. 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Частиною 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Водночас, ч. 3 ст. 127 Конституцій України (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) встановлено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України), колегія суддів дійшла висновку, що до загального стажу позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, має бути враховано крім стажу роботи на посаді судді, період роботи у галузі права 3 роки.

Таким чином, дії відповідача щодо перерахунку довічного грошового утримання позивачу у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є протиправними, оскільки стаж роботи останнього, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 28 років 06 місяців та 14 дні, а відтак розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен становити 66%. Перерахунок довічного грошового утримання позивача із встановленням правильного відсотку (66%) відповідач повинен здійснити з 10.08.2023 року.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ у Вінницькій області, та не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова