Справа № 740/341/24
Суддя: Карпусь І. М.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/341/24
Провадження № 2-а/740/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

за участю

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Мусієнка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача - поліцейський ВРПП Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області Михайлов Євгеній Романович, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа - поліцейський ВРПП Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області Михайлов Євгеній Романович,в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 835969 від 02.01.2024.

Позов обгрунтовує тим, що 02.01.2024 поліцейський ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Михайлов Євгеній Романович, притягнув її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, що виразилося у керуванні нею автомобілем, у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, що є порушенням п. 31.4.3 "В" Правил дорожнього руху.

Однак, як стверджує позивачка, поліцейським порушено процедуру розгляду справи, чим знехтувано її правами, доказів вчинення нею правопорушення при розгляді справи, їй надано не було, передбачені ст. 268 КУпАП права роз`яснені їй також не були, вчинення нею правопорушення не доведено належними доказами, час правопорушення, зазначений у оскаржуваній постанові, не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалою судді 19.01.2024 провадження у справі відкрито та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідачем відзиву не подано.

Від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву з доданим на диску відеозаписом. Зазначає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням передбаченої законом процедури притягнення до адміністративної відповідальності, у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов із наведених у ньому підстав. Позивачка пояснила, що їхала з вул. Купецька на вул. Незалежності у Ніжині. Перед початком руху всі освітлювальні прилади у автомобілі працювали. У процесі руху вона також не помітила несправностей освітлювальних приладів, зокрема лівої фари. Вуличне осітлення у місті по шляху її слідування було увімкнене і працювало, освітлюваність була задовільна. Коли вона спілкувалася з поліцейським біля автомобіля лампа у лівій фарі горіла. Після винесення стосовно неї оскаржуваної постанови вона продовжила рух на автомобілі до запланованого пункту призначення і несправностей під час руху також не виявляла. Зранку наступного дня звернулася на станцію технічного обслуговування, придбала лампи у фару. Але оглянувши автомобіль автоелектрик повідомив їй, що лампи у фарі працюють і потреби їх заміни немає, а тому вона їх не замінювала і по цей день запасні лампи перебувають в її автомобілі.

Представник відповідача та третя особа до суду не з"явилися.

Заслухавши позивачку, її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 02.01.2024 поліцейським ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Михайловим Є.Р. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 835969, якою на ОСОБА_1 накледно адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн

Відповідно до постанови, 02.01.2024 о 17 год 45 хв у м. Ніжині по вул. Незалежності, 46, водій ОСОБА_1 , керувала автомобілем Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила п.31.4.3 "В" Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 121 КУпАП.

На відеозаписі на оптичних дисках, доданих до позовної заяви та до відзиву третьої особи, зафіксовано спілкування поліцейського з ОСОБА_1 на проїзній частині біля нерухомого автомобіля Volkswagen, де поліцейський зазначає ОСОБА_1 про те, що не працює лампа лівої фари, з чим ОСОБА_1 погоджується. Також видно праву фару автомобіля, лампа якої світиться. Кілька разів на відеозаписі упродовж дуже короткого проміжку часу можливо помітити ліву фару, лампи в якій також світяться, але не видно які саме (дальнього, ближнього світла чи габаритних вогнів), адже в об"єктив камери ліва фара потрапляє тільки на короткий час у процесі спілкування поліцейського з ОСОБА_1 . У подальшому, поліцейським у автомобілі поліції складено оскаржувану постанову та на капоті поліцейського автомобіля в ній розписалася позивачка і поліцейський роз"яснив їй порядок сплати штрафу.

У письмових поясненнях поліцейський ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Михайлов Є.Р. зазначає, що ОСОБА_1 було повідомлено причину зупинки та надано докази вчинення правопорушення, а саме показано, що в неї не працює ліва фара в режимі ближнього світла в темну пору доби, та повідомлено, що це є порушенням, з чим водійка погоджувалася. На відеозаписі автомобіль стоїть з увімкненими габаратними вогнями, а не ближнім світлом фар, так як водійка хотіла уникнути відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивачка вважає оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, незаконною, у зв`язку з тим, що: викладені в ній відомості про те, що у керованому нею автомобілі не працювала лампа лівої фари у режимі ближнього світла у темну пору доби, не доведені належними та достатніми доказами, а зазначений у оскаржуваній постанові при описі суті правопорушення час його вчинення не відповідає фактичним обставинам справи, постанова винесена з порушенням її прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які передбачені ст. 268 КУпАП, доказів на підтвердження вчинення нею правопорушення поліцейським на місці надано не було.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

За змістом норм ч. 1, ч. 2 ст. 7, ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 3 ст. 79 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідач правомірність свого рішення, зокрема, що воно прийнято у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, та обставини, які б спростовували доводи позивачки про порушення процедури розгляду справи, не довів, достатніх доказів вчинення позивачкою адміністартивного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП за викладених у оскаржуваній постанові обставин, не надав. Як вбачається з відеозаписів, на них не зафіксовано рух автомобіля з непрацюючою лампою лівої фари в режимі ближнього світла. Натомість зафіксовано нерухомий автомобіль, ліву фару якого видно тільки кілька разів упродовж дуже короткого проміжку часу, з якого видно свічення ламп у фарі, але яких саме розгледіти неможливо. Крім того, доводи позивачки про невідповідність зазначеного у постанові часу правопорушення фактичним обставинам справи, знайшли своє підтвердження і грунтуються на матеріалах справи. Відеозапис, згідно з наявними на ньому даними, починається о 17:42:29 02.01.2024, і на той час автомобіль вже не перебуває у русі та біля нього ведеться спілкування поліцейського з позивачкою. Тоді як, згідно з оскаржуваною постановою правопорушення вчинено о 02.01.2024 о 17 год 45 хв, тобто у той час коли згідно з відеозаписом поліцейський з позивачкою перебувають у автомобілі поліції.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Суд не може врахувати поясненя третьої особи - поліцейського ВРПП Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області Михайлова Є.Р. в якості доказу вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення він діяв як службова особа - поліцейський. Суд зазначає, що свідчення тільки такої особи у цій справі не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконував функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація саме обставин щодо предмета доказування тощо).

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження поза розумним сумнівом відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування доказами під час розгляду справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, твердження відповідача про наявність в діях позивачки адміністративного правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини позивача, в інкримінованому йому відповідачем адміністративному правопорушенню, тлумачаться на користь позивачки.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП є недоведеним.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги до Головного управління національної поліції в Чернігівській області підлягають задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу. З доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивачкою укладено договір №3 від 05.01.2024 про надання правничої допомоги з адвокатом МусієнкомВ.А., яким здійснено запит до Ніжинського РУП та отримано відповідь про надання оскаржуваної поставнови та відеозапис, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з актом про надання правової допомоги та розрахунку гонорару адвоката МусієнкаВ.О. від 12.01.2024, адвокатом Мусієнком В.О. надано наступний обсяг правової допомоги: усна консультація - 500 грн, адвокатський запит до Ніжинськго РУП - 1000 грн, вивчення матеріалів адміністративної справи - 1000 грн, складання позовної заяви - 2951,25 грн, всього - 5951,25 грн. На підтвердження оплати наданих послуг надано копію квитанції за формою №КО-1 до прибуткового касового ордеру №1 від 12.01.2024 про прийняття адвокатом Мусієнком В.О. від ОСОБА_1 5951,23 грн на підставі договору №3 від 05.01.2024 про надання правничої допомоги, акта про надання правової допомоги від 12.01.2024.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає доведеними належними доказами витрати позивачки по оплаті правової допомоги у сумі 5451,25 грн, оскільки саме така вартість наданих послуг адвокатом слідує з наданого суду акта про надання правової допомоги та розрахунку гонорару адвоката Мусієнка В.О. від 12.01.2024 (усна консультація - 500 грн, адвокатський запит - 1000 грн, вивчення матеріалів адміністративної справи - 1000 грн, складання позовної заяви - 2951,25 грн., всього - 5451,25 грн, а не 5951,25 грн як зазначено в даному акті та заявлено до відшкодування).

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню, клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлено, на підставі наведених норм КАС України, витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 5451,25 грн та судовий збір у розмірі 605,60 грн підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача - поліцейський ВРПП Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області Михайлов Євгеній Романович, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 835969 від 02.01.2024, винесену поліцейським ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Михайловим Євгенієм Романовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5451,25 грн та судовий збір у розмірі 605,60 грн, а всього стягнути 6 056 (шість тисяч п"ятдесят шість) гривень 85 копійок.

Рішення суду згідно ч. 4 ст. 286 КАС України може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь