Справа № 320/19381/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року № 320/19381/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД СЛАВСАНТ» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД СЛАВСАНТ» з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві №207020413 від 17.03.2023 в частині нарахування штрафу у розмірі 14324,51 грн за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної №185 від 28.10.2022.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що спірним податковим повідомленням -рішенням до нього були застосовані штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасну реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, серед іншого, податкової накладної від 28.10.2022 №185, незважаючи на те, що ця податкова накладна була направлена ним на реєстрацію у встановлені Податковим кодексом України строки, однак з незалежних від платника податків причин була зареєстрована контролюючим органом пізніше.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позов, зазначивши, що доводи позивача не заслуговують на увагу з огляду на те, що в якості доказу для підтвердження «намагань» зареєструвати податкові накладні надано квитанції, які сформовані за допомогою програмного комплексу M.E.Dос, що є власним програмним продуктом, а не інформацією, яка наявна в електронному кабінеті платника податків, адміністратором і розпорядником якого є ДПС України. Також відповідачем зазначено, що на підтвердження дати та часу направлення на реєстрацію податкових накладних, перелік яких знаходиться в додатку до податкового повідомлення-рішення від 17.03.2023 №207020413, він надає квитанції, які сформовані в інформаційних системах ДПС, та які мають, на думку контролюючого органу, значущу доказовість у підтвердженні законності нарахованих штрафних санкцій позивачу.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД СЛАВСАНТ» (ідентифікаційний код 42202009, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 303) 07.06.2018 зареєстровано в якості юридичної особи.

Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «ТД СЛАВСАНТ».

За результатами перевірки складено акт камеральної перевірки від 21.02.2023 №14230/Ж5/26-15-04-13-03/42202009, яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, визначених п.201.10 ст.201, п.п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу (надалі ПК України), зокрема, щодо податкової накладної №185 від 28.10.2022.

У вказаному акті перевірки зазначено, що податкова накладна №185 від 28.10.2022 зареєстрована 16.11.2022 о 08:05 год, кількість днів затримки -1 день.

01.03.2023 позивач направив відповідачу заперечення на акт перевірки від 21.02.2023 №14230/Ж5/26-15-04-13-03/42202009.

Відповідачем було повідомлено листом від 15.03.2023 №9860/І/26-15-04-13-08, що висновки акта перевірки залишені без змін.

На підставі вищезазначеного акта Головним управлінням ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.03.2023 №207020413 про застосування до позивача штрафу у загальному розмірі 23830,25 грн, з яких 14324,51 грн за не своєчасну реєстрацію податкової накладної від 28.10.2022 №185.

Позивач звернувся до ДПС України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 17.03.2023 №207020413.

Рішенням ДПС України №12607/6/99-00-06-03-01-06 від 22.05.2023 податкове повідомлення-рішення від 17.03.2023 №207020413 було залишене без змін, а скарга без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення в частині застосування штрафу у розмірі 14324,51 грн за не своєчасну реєстрацію податкової накладної №185 від 28.10.2022, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (тут і далі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що податковий орган зобов`язаний в будь-якому випадку надіслати платнику квитанцію про прийняття або неприйняття податкової накладної (із зазначенням відповідних причин), а в разі, якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд зауважує, що граничним строком для реєстрації в ЄРПН податкової накладної від 28.10.2022 №185 є 15.11.2022.

Як зазначалося вище, відповідач у своєму відзиві посилався на відсутність у справі доказів про те, що спірна податкова накладна взагалі була направлена до контролюючого органу 15.11.2022, та зауважив, що належним доказом отримання податкових накладних є квитанції у відповідності до Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 557.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідачем не враховано приписи пункту 201.10 статті 201 ПК України, якими прямо передбачено, що якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. Жодних виключень пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не передбачено.

Твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів того, що податкові накладні були надіслані 15.11.2022 до контролюючого органу зроблений без врахування того, що прийняття чи неприйняття податкових накладних надісланих засобами електронного зв`язку відбувається на автоматичному рівні з урахуванням особливостей електронного документообігу.

З приводу викладеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у відповідності до пункту 11 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (надалі -Порядок №1246), після накладення кваліфікованого електронного підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДПС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДПС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, за результатами яких формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (п. 12, 13 Порядку №1246).

Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (п. 14 Порядку №1246).

Отже, позивач не повинен нести відповідальність за надходження на технічному рівні податкових накладних до контролюючого органу, оскільки на нього покладений лише обов`язок щодо їх надіслання до ДПС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 112.1-112.2 статті 112 ПК України визначено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи документів, зокрема скрін-шотів програми M.E.Doc, 15.11.2022 о 15:16 позивачем в межах передбаченого ПК України строку надіслано на реєстрацію контролюючому органу податкову накладну від 28.10.2022 №185.

Поряд з тим, жодної квитанції про прийняття або неприйняття до реєстрації вказаних податкових накладних позивачем 15.11.2022 не отримано, а тому в силу приписів статті 201 ПК України податкові накладні вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Не зважаючи на викладене, вказана податкова накладна була прийнята та зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних лише на наступний день - 16.11.2022.

За таких обставин, суд вважає, що податкова накладна від 28.10.2022 №185 була направлена позивачем для її реєстрації в ЄРПН 15.11.2022, тобто в межах строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 ПК України, однак з незалежних від позивача причин була прийнята та зареєстрована на наступний день.

Наведене, на переконання суду, що свідчить про безпідставність застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних за жовтень 2022 року на суму 14324,51 грн.

Висновок контролюючого органу про неприйняття в якості доказу вчасної реєстрації позивачем податкової накладної роздруківок з програми M.E.Doc з посиланням на те, що останні не відповідають правилам допустимості доказів направлення електронних документів є необґрунтованим, внаслідок відсутності підстав, передбачених статтею 74 КАС України, які свідчать, що вказані докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або того, що обставини справи, не можуть підтверджуватися цим засобом доказування.

До того ж суд звертає увагу, що статтями 73, 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд зазначає, що надавши докази направлення на реєстрацію в ЄРПН податкової накладної від 28.10.2022 №185 15.11.2022, зокрема скрін-шоти програми M.E.Doc, позивач вчинив усі залежні від нього дії для підтвердження своєчасної реєстрації такої податкової накладної. У свою чергу, відповідач у відповідності до вимог частини 2 статті 77 КАС України не довів правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних за жовтень 2022 року на суму 14324,51 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.11.2021 у справі №160/10558/19, від 28.09.2022 у справі № 200/4176/20-а, від 01.12.2022 у справі № 640/18804/19.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві №207020413 від 17.03.2023 в частині нарахування штрафу у розмірі 14324,51 грн за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної №185 від 28.10.2022.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України видно, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15.

При цьому з імперативних положень частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1ст.1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У позовній заяві, крім іншого, заявлено вимогу про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Судом встановлено, що 04.08.2022 між позивачем (Клієнт) та адвокатом Добрянською Ольгою Дем`янівною (Адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги №04/08.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах , передбаченими цим договором.

У п.2.1 договору зазначено, що Адвокат зобов`язаний надати Клієнту правову допомогу та захищати його права та законні інтереси у правовідносинах, що виникли з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими юридичними особами, підприємствами, установами та організаціями (незалежно від форм власності), фізичними особами.

Відповідно до п.4.1 договору сума гонорару, який виплачується Адвокату у фіксованому розмірі за послуги з надання правової допомоги буде погоджено сторонами окремо в Додатковій угоді до цього договору.

Згідно п.4.2 гонорар сплачується Клієнтом у безготівковій формі на умовах та в порядку визначеному сторонами в Додатковій угоді. Підтвердженням оплати є платіжне доручення.

30.05.2023 між позивачем (Клієнт) та адвокатом Добрянською Ольгою Дем`янівною (Адвокат) було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 №04/08.

Відповідно до п.1 вказаної угоди Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу з оплатою у фіксованому розмірі за написання позову щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 17.03.2023 №207020413 у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до акта надання послуг №2 від 31.05.2023 до договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 №04/08 Адвокатом надано Клієнту послуги з написання позову щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 17.03.2023 №207020413 вартість якої, без податку на додану вартість, склала 3000,00 грн.

В якості доказів сплати витрат за надані послуги позивачем надано копію платіжної інструкції №3491 від 31.05.2023 на суму 3000,00 грн.

Відповідач заперечував проти вимоги позивача про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що заявник має право на відшкодування судових витрат та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір має бути обґрунтованим. Жодних доказів неспівмірності заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідач суду не надав. При цьому, лише однієї незгоди відповідача з сумою правничої допомоги недостатньо для зменшення її розміру, без належного обґрунтування.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м.Києві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, копія якої долучена до матеріалів справи.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м.Києві.

Таким чином, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м.Києві, становить 5684,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві №207020413 від 17.03.2023 в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД СЛАВСАНТ» штрафу у розмірі 14324,51 грн за несвоєчасну реєстрацію в ЄРПН податкової накладної №185 від 28.10.2022.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД СЛАВСАНТ» (ідентифікаційний код 42202009, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 303) судові витрати у розмірі 5684,00 грн (п`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири грн 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м.Києві (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.