Справа № 520/37355/23
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 лютого 2024 року № 520/37355/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В, розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром 3 під., 2 пов., ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

установив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати встановленої пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби" ОСОБА_1 за пенсійною справою № -СБУ, починаючи з 03.10.2022 р., в розмірі 6915,56 грн., викладене в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0203- 8/129660 від 18.09.2023 р., протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування та виплату встановленої пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби" ОСОБА_1 за пенсійною справою № -СБУ, починаючи з 03.10.2022 р., в розмірі, розрахованому виходячи з 30% грошового забезпечення, встановленого на підставі Довідки про розмір грошового ОСОБА_2 , виданої Управлінням СБУ в Харківській області за № 2948 від 27.11.2020 р.;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправного зменшення розміру пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби" в розмірі 548488,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що протиправність дій відповідача полягає у протиправному не вчиненні дій по перерахунку пенсії владним суб`єктом за довідкою про складові грошового забезпечення станом на 01.01.2020 року, виданої уповноваженим органом за №2948 від 27.11.2020 р., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом задля захисту прав та інтересів.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначеної на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі - Закону № 2262-ХІІ) 30 % грошового забезпечення з 03.10.2022 року. З 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103. Видана у 2018 році довідка про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України, була складена у відповідності до законодавства, чинного на час її видачі, зокрема Постанови КМУ від 21.02.2018 р. №103. ГУ ПФУ правомірно проведено перерахунок пенсії позивача на підставі цієї довідки. Визнання не чинними в подальшому п.п. 1, 2 постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, не може мати наслідком зобов`язання відповідача до вчинення певних дій щодо повторного проведення перерахунку пенсії позивача. Щодо моральної шкоди зауважив, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача на думку позивача, не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення. При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю пенсійного органу та моральною шкодою.

Дослідивши матеріали справи та з врахуванням положень ст.78 КАС України, перевіривши оскаржувані дії відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон №1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

ОСОБА_1 з 12.05.1967 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

До смерті ОСОБА_2 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 з 02.09.2000.

Управлінням СБ України в Харківській області на підставі постанови Верховного Суду України від 17.12.2019 р. у зразковій справі № 160/8324/19 (щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям) складено довідку про розмір грошового забезпечення позивача №2938 від 24.11.2020 р. (станом на 05.03.2019 р.) та довідку про розмір грошового забезпечення № 2948 від 27.11.2020 р. (станом на 01.01.2020 р.).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року по справі №520/9934/22 визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.10.2022 про розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 03.10.2022 р пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 30% грошового забезпечення померлого чоловіка ОСОБА_2 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року по справі №520/9934/22 позивачці призначено пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка. Пенсія позивачці призначена з урахування розміру грошового забезпечення чоловіка, визначеного станом на 01.01.2018 року із розрахунку посадовий оклад 9490,00 грн, оклад за військове звання 1480,00 грн, процентна надбавка за вислугу років 50 % 5485,00 грн, премія 0% , всього 16455,50 грн. Основний розмір пенсії складає 4936,50 грн.

Спірним питанням є застосування відповідачем при призначенні пенсії позивачці в разі втрати годувальника з 03.10.2022 року розміру грошового забезпечення її померлого чоловіка, визначеного станом на 01.01.2018 замість грошового забезпечення встановленого довідкою про розмір грошового забезпечення, виданою Управлінням СУ України в Харківській області №2948 від 27.11.2020 р.

По суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою КМУ від 13 лютого 2008 р. № 45 (далі по тексту Порядок № 45) передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із законом перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень встановлених частинами 2-4 Порядку № 45 Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи).

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Частинами 1-3 ст.51 Закону № 2262-ХІІ визначено, що при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Частиною 4 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Також, згідно ч.1-2 ст.63 Закону№2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Як встановлено судом, Управлінням СУ України в Харківській області складено та направлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області довідку №2948 від 27.11.2020 р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача у зв`язку з призначенням позивачці пенсії з втрати годувальника за померлого чоловіка відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виник обов`язок щодо врахування під час призначення вказаної пенсії позивачки довідки Управління СБ України в Харківській області №2948 від 27.11.2020 р.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з нарахування ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника з 03.10.2022 р. в розмірі розрахованому виходячи з 30% грошового забезпечення ОСОБА_2 без врахування довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 виданої Управління СБ України в Харківській області №2948 від 27.11.2020 р., зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 03.10.2022 пенсії з втрати годувальника у розмірі 30% грошового забезпечення ОСОБА_2 що зазначено в довідці Управління СБ України в Харківській області №2948 від 27.11.2020 р., з урахуванням виплачених сум.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 548488,50 грн, суд зазначає таке.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальноприйняті підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Так, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Як зазначив Верховний Суд: «Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Розглядаючи справу, суд визначає, чи була завдана особі моральна шкода. Крім того, суд встановлює розмір відшкодування. Власне, завдання потерпілого або його представника полягає в переконанні суду в необхідності та доцільності відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода; якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно; якими доказами вона підтверджується.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що його моральні страждання - емоції, безпосередньо пов`язані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею в причинному зв`язку.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я (медичних довідок, висновків тощо) або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає.

Саме по собі твердження позивача про заподіяння йому шкоди не є підставою для стягнення з державного бюджету на його користь моральної шкоди, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 04.07.2019 у справі № 823/628/17, від 03.09.2020 у справі № 520/3061/19.

Щодо посилання позивача на методику професора О.М. Ерделевського для визначення розміру моральної шкоди, суд зауважує, що 29.01.2016 рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О. М. Ерделевського виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ч.1.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з нарахування ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника з 03.10.2022 р. в розмірі розрахованому виходячи з 30% грошового забезпечення ОСОБА_2 без врахування довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 , виданої Управління СБ України в Харківській області №2948 від 27.11.2020 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 03.10.2022 року пенсію по втраті годувальника у розмірі 30% грошового забезпечення ОСОБА_2 , що зазначено в довідці Управління СБ України в Харківській області №2948 від 27.11.2020 р., з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зоркіна Ю.В.