Справа № 160/22515/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засідання Лінчук С.В.,
за участі: позивача: представника позивача: представника відповідача: не прибув Шаровського С.А. Крамського Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана представником Шаровським Сергієм Анатолійовичем до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
04.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 04.09.2023 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 , яка подана представником Шаровським Сергієм Анатолійовичем до військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача з урахуванням позову на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2023 року просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не поновлення дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.06.2021 року, та не нарахування солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23.07.2022 року по теперішній час;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) поновити дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.06.2021 року для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення з преміями та відповідними надбавками) за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23.07.2022 року по теперішній час;
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 року зазначена вище справа розподілена та 05.09.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 року означено позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу трок для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: позовної заяви та її копіями, відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України (в разі подання до суду в паперовій формі), в разі подання позову через систему «Електронний суд» з доказами надсилання листом з описом вкладення відповідачу копії поданої до суду в електронній формі виправленої позовної заяви з доданими до позовної заяви документами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року продовжено ОСОБА_1 , яка подана представником Шаровським Сергієм Анатолійовичем строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 11.09.2023 року. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів для вручення відповідачу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 11.09.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
16.10.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву Шаровського Сергія Анатолійовича про виправлення описки в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року задоволено. Виправлено описку в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року шляхом зазначення вірним за текстом в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року початок вимушеного прогулу як «з 23.07.2022 року».
20.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
20.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано та зобов`язано терміново подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 22.01.2024 року військову частину НОМЕР_1 : 1) інформацію про те, чи приймалось військовою частиною НОМЕР_1 рішення (наказ або протокол) за наслідками розгляду рапортів ОСОБА_1 від 21.06.2023 року (зареєстровано за вх. 1147 від 27.06.2023 року та від 21.06.2023 року за рапортом про поновлення дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.06.2021 року для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (в разі прийняття, надати засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії); 2) засвідчену належним чином копію наказу (рішення) про призупинення військової служби та дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 15.08.2022 року; 3) довідку про середній заробіток із зазначенням середньоденної заробітної плати за період з травня 2022 року по липень 2022 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 » про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
15.02.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 про зупинення провадження відмовлено повністю.
У судове засідання 28.02.2024 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій, що підтверджено копією посвідчення від 28.06.2022 року (серія НОМЕР_5 ).
Так, 29.06.2021 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , солдат, номер обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки штурмової роти військової частини НОМЕР_3 (військової частини НОМЕР_1 ) укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №182 від 29.06.2021 року, солдата запасу ОСОБА_1 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 29.06.2021 №152-РС на посаду номера обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 , з 29.06.2021 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення і вважати таким, що з 29.06.2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено посадовий оклад за 4 тарифним розрядом у розмірі 2730 грн., встановлено надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65%, виплачувати щомісячно премію у розмірі 176% від посадового окладу.
Як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, на підставі ЗУ «Про оборону України», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» позивач сумлінно та без нарікань виконував всі накази командира військової частини НОМЕР_1 та боронив Україну від російської агресії. Позивач вважає, що йому протиправно призупинено військову службу з 23.07.2022 року за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.06.2021 року, протиправно з 23.07.2022 року по теперішній час припинили виплату грошового забезпечення з усіма видами надбавок та премій, внаслідок протиправної бездіяльності не надано направлення до МСЕК КНП «Київська міська студентська поліклініка». ОСОБА_1 неодноразово повідомляв командуванню, що його стан здоров`я значно погіршився та просив терміново направити його до військового шпиталю для здійснення медичного обстеження та призначення відповідного лікування з послідуючим визначенням придатності для подальшого проведення військової служби. Відповідний рапорт було подано 14.06.2022 року.
Так, з матеріалів справи убачається, що 14.06.2022 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я і високим тиском, щоденною біллю у серці, гемороїдальною кровотечою було подано рапорт задля направлення позивача до госпіталю для обстеження визначення придатності щодо подальшого проходження військової служби.
Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, скарги були: високий кров`яний артеріальний тиск, біль у серці, гемороїдальна кровотеча. Але рапорт було проігноровано з боку командування ВЧ НОМЕР_1 , стан здоров`я погіршувався, внаслідок чого було прийнято рішення самовільно звернутись за медичною допомогою до медичних закладів охорони здоров`я. На вимоги позивача, командування військової частини НОМЕР_1 , надати направлення на лікування до військового шпиталю були повністю проігноровані. Вранці 23.07.2022 року ОСОБА_1 вимушений був залишити військову частину НОМЕР_1 та поїхав у м. Дніпро за медичною допомогою.
23.07.2022 року ТВО командира 1 штурмової роти ст. лейтенантом Яном Яровим на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 складено рапорт, в якому зазначено, що 23.07.2022 року о 07 год. 00 хв. Під час перевірки особового складу 1 штурмової роти, на позиціях її розташування, було виявлено відсутність на військовій службі, номера обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти, солдата ОСОБА_1 . Тож в даному рапорті зазначено щодо факту проведення службового розслідування.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №330 від 23.07.2022 року «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 » було призначено службове розслідування та знято з усіх видів забезпечення номера обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 608 від 21 листопада 2017 року, Положення про проходження громадянами України військової служби від 10.12.2008 № 1153/2008 затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, наказу командира частини «Про призначення службового розслідування» № 330 від 23 липня 2022 року, заступником командира 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення, старшим лейтенантом ОСОБА_5 , було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця несення служби без поважних причин, номером обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 .
23.07.2022 року заступником командира 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення, старшим лейтенантом ОСОБА_5 складено акт службового розслідування на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .
З означеного акту службового розслідування убачається наступне.
Обставини та факти, що були встановленні під час проведення службового розслідування. 23 липня 2022 року під час проведення о 07 годині 00 хвилин, перевірки особового складу 1 штурмової роти, ТВО командиром 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_6 , було встановлено відсутність на території військової частини НОМЕР_1 , а саме на позиціях 1 штурмової роти поблизу м. Вугледар Донецької області, номера обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , який був відсутній без поважних причин. Таким чином встановлено, що номер обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , відсутній на військовій службі, без поважних причин з 23 липня 2022 року по теперішній час. На телефоні дзвінки не відповідає.
Вина військовослужбовця: Обставини які обтяжують чи пом`якшують відповідальність, солдата ОСОБА_1 , відсутні. В діях номера обслуги кулеметного відділення вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення: Причинами скоєння даного правопорушення номером обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 , є низький рівень його морально-ділових якостей та особистої виконавчої дисципліни. Правопорушення ним скоєно всупереч вимог статутів Збройних Сил України.
Тож, в даному акті службового розслідування пропоновано наступне:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальнику служби, за відсутність на військовій службі без поважних причин, у відповідності до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом М О України № 260 від 07 червня 2018 року, не виплачувати номеру обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 , премію за липень 2022 року в повному обсязі. Ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .
3. Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово - економічної служби, призупинити виплату грошового забезпечення номеру обслуги кулеметного відділення взводу вогневої 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , з 23 липня 2022 року.
4. Помічнику командира військової частини з правової роботи направити копію матеріалів службового розслідування у зв`язку із можливістю наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорськ Донецької області відносно номера обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 .
5. ТВО командира 1 штурмової роти провести додаткові заняття з особовим складом підрозділу: про зразкове виконання обов`язків військової служби, недопущення порушень військової дисципліни, вчинення негідних вчинків та протиправних дій.
До акту службового розслідування додано:
1. Витяг з наказу командира військової мастики НОМЕР_7 про призначення службового розслідування від 23 липня 2022 року № 330, на 1 арк.;
2. Рапорт на призначення розслідування від 23 липня 2022 року № 01/2558, на 1 арк.;
3. Пояснення солдата ОСОБА_7 на 1 арк.;
4. Пояснення солдата ОСОБА_8 , на 1 арк.;
5. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2021 року №182 про призначення солдата ОСОБА_1 на посаду, на 1 аркуші;
6. Довідка-доповідь №1804 про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 від 23.07.2022 року;
7. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про завершення службового розслідування від 25 липня 2022 року за № 354.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №354 від 25.07.2022 року «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 » службове розслідування завершено. Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальнику служби, за відсутність на військовій службі без поважних причин, у відповідності до п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України №260 від 07.06.2018, не виплачувати номеру обслуги кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 , премію за липень 2022 в повному обсязі. Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби, призупинити виплату грошового забезпечення номеру обслуги кулеметного відділення взводу вогневої 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 з 23.07.2022 року.
Позивач вважає, що витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) 354 від 25.07.2022 року прийнятий протиправно, незаконно, без підтвердження відповідними доказами обставин викладених у ньому відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста ТОВ «Дентал Клиник Днепр» від 01.08.2022 року, встановлено діагноз: гіперметропія середнього ступеню з астигматизмом обох очей. Амбліопія високого ступеню обох очей. Деструкція скловидного тіла обох очей. Ангіопатія сітківки по гіпертонічному типу обох очей. ТОВ «Оксфор Медікал Дніпро» була видана довідка, де встановлено діагноз: Вітіліго поширене. Рекомендовано уникати сонячного опромінення вогнищ захворювання.
В свою чергу позивач подав до командування військової частини НОМЕР_1 рапорт від 07.09.2022 року про видачу йому направлення на проходження військово-лікарської комісії, але даний рапорт, як і попередні були залишені відповідачем без розгляду.
За заявою ОСОБА_1 до прокурора Тимчук В.О. про отримання направлення на проходження ВЛК було отримано позивачем відповідне направлення.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №6588 від 22.11.2022 року солдату ОСОБА_1 було проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_4 . Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Гіпертонічна хвороба II ст. СН 1 ст. Міокардитичний кардіосклероз. Дилятація порожнин ЛШ. Дифузна гіпокінезія стінок ЛШ (переважно задньої стінки та задньо-базально септального сегменту). ДУП 1 ст. 3 розсіяною мікросимптоматикою. Макулодистрофія, далекозорість 4,0 Д при гостроті зору з корекцією до 0,3/0,3, рефракційна амбліопапіявисокого ступеню обох очей. Множинний карієс. Часткова вторинна адентія. Коефіцієнт жувальної активності по Агапову 72%. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Вітіліго. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби. На підставі ст. 39Б, 31 Б, 38В, 41В, 49Б графи II Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби.
Позивачем було нарочно подано до командира військової частини НОМЕР_1 рапорти від 21.06.2023 року, зареєстровано було відповідачем вх. №1147 від 27.06.2023 року - про надання відповідного направлення до МСЕК для вирішення експертних питань по зору ОСОБА_1 , вх. №1148 від 27.06.2023 року - про поновлення військової служби для солдата ОСОБА_1 з урахуванням стану його здоров`я, поновити відповідно до законодавства для ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення з урахуванням відповідних надбавок за його посадою, вирішити питання, щодо вимушеного не отриманого грошового забезпечення з усіма видами надбавок за період протиправного внесення його, як особа, що самовільно залишила військову частину, починаючи з 23.07.2023 року по теперішній час.
Як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, позивач отримав відповідь №2201 від 29.06.2023 року від відповідача на рапорти від 21.06.2023 року (вх. №1147, №1148 від 27.06.2023), але по тексту відповіді рапорт вх. №1147 від 27.06.2023 року залишився без відповіді. Щодо розгляду рапорту вх. №1148 від 27.06.2023 року, то відповідач повідомив, що поновити військову службу на даний час для позивача не можливо.
З приводу того, що відповідач не надав відповідь на рапорт вх. №1148 від 27.06.2023 року, позивач подав скаргу на бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 до Міністра оборони України від 14.07.2023 року, заяву від 14.07.2023 року до керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, заяву від 14.07.2023 року до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України. Позивач отримав від військової частини НОМЕР_1 відповідь №2440 від 22.07.2023 року на скаргу від 14.07.2023 року, відповідно до якої там було лише наведено роз`яснення статусу позивача - зупинення військової служби.
19.12.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я керівника Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони направлено скаргу за вих. №4426 на постанову про закриття кримінального провадження.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.01.2024 року №58 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для поновлення та продовження дії контракту та військової служби» вирішено:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. Помічнику командира частини з правової роботи направити копію матеріалів службового розслідування у зв`язку із можливістю наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до Територіального управління Державного бюро розслідувань за підслідністю відносно солдата ОСОБА_1 .
3. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира частини.
4. Наказ довести до посадових осіб частини, що їх стосується.
17.01.2024 року за вих. №151 військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ (з дислокацією у місті Дніпро) скеровано повідомлення щодо направлення матеріалів службових розслідувань за результатами яких у діях військовослужбовців наявні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ет. ст. 407 та 408 КК України: 1. копій матеріалів службового розслідування за фактом нез`явлення солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для поновлення та продовження дії контракту та військової служби на 50 аркушах. Не повернувся.
В означеному повідомленні відповідач просив прийняти цю заяву про вчинене кримінальне правопорушення, а також невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання даної заяви внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей. Направити на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 20.02.2024 року №13-03-3049/24-кр на адвокатський запит за вих. № АЗ-0311 від 09.02.2024 року щодо надання інформації про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за повідомленням військової частини НОМЕР_1 у січні 2024 року, адвокату Сергію Шаровському, який діє в інтересах ОСОБА_10 повідомлено, що за січень 2024 року у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, відсутня інформація щодо внесення відомосте до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за повідомленням військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною щодо не поновлення дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.06.2021 року, та не нарахування грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23.07.2022 року по теперішній час3488, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення), яким визначено порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п. 144-1 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно п. 144-2 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Відповідно до п. 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ч. 1 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Згідно ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Відповідно до абз.8-9 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Аналогічні норми містить п.144-6 Положення №1153, згідно якого для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
З наведених правових положень вбачається обов`язок командира військової частини щодо відновлення прав військовослужбовців у разі закриття щодо них кримінального провадження відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України шляхом видання відповідного наказу та продовження військової служби, зарахування строку призупинення військової служби до вислуги років, до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, поновлення пільг і соціальних гарантій, виплати недоотриманого грошового та здійснення недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення.
19.12.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я керівника Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони направлено скаргу за вих. №4426 на постанову про закриття кримінального провадження.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.01.2024 року №58 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для поновлення та продовження дії контракту та військової служби» вирішено:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. Помічнику командира частини з правової роботи направити копію матеріалів службового розслідування у зв`язку із можливістю наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до Територіального управління Державного бюро розслідувань за підслідністю відносно солдата ОСОБА_1 .
3. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира частини.
4. Наказ довести до посадових осіб частини, що їх стосується.
17.01.2024 року за вих. №151 військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (з дислокацією у місті Дніпро) скеровано повідомлення щодо направлення матеріалів службових розслідувань за результатами яких у діях військовослужбовців наявні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 407 та 408 КК України: 1. копій матеріалів службового розслідування за фактом нез`явлення солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для поновлення та продовження дії контракту та військової служби на 50 аркушах. Не повернувся.
В означеному повідомленні відповідач просив прийняти цю заяву про вчинене кримінальне правопорушення, а також невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання даної заяви внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей. Направити на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 20.02.2024 року №13-03-3049/24-кр на адвокатський запит за вих. № АЗ-0311 від 09.02.2024 року щодо надання інформації про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за повідомленням військової частини НОМЕР_1 у січні 2024 року, адвокату Сергію Шаровському, який діє в інтересах ОСОБА_10 повідомлено, що за січень 2024 року у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, відсутня інформація щодо внесення відомосте до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за повідомленням військової частини НОМЕР_1 .
Тобто, у даному випадку суд вважає, що у відповідача був відсутній обов`язок щодо поновлення позивача на військовій службі, зарахуванні строку призупинення військової служби до вислуги років, до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, виплаті недоотриманого грошового та здійсненні недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення.
При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на правові висновки Верховного Суду, які висловлені у постанові від 18.04.2018 року у справі №826/4225/15:
«…За правилами кримінального процесуального закону, формою судового рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, є вирок. Інші питання суд вирішує судовим рішенням у формі ухвали. Одним із таких питань є питання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (пункт 1 частини другої статті 284 КПК 2012 року; стаття 7-1 КПК 1960 року).
Випадки, за яких особа звільняється від кримінальної відповідальності за злочин, передбачено виключно КК. Зокрема, відповідно до статті 45 КК особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Питання про звільнення від кримінальної відповідальності суд вирішує у формі ухвали. Незважаючи на те, що зазначений вид судового рішення, за правилами кримінального процесуального закону, не передбачає визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, усе ж зазначена підстава для звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання такої особи.
Суть цього правового інституту полягає у тому, що держава за певних визначених законом умов, відмовляється від засудження особи та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру, але особи, яка вчинила злочин. Тобто, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 45 КК можливе у разі вчинення кримінально-караного діяння і наявності умов, необхідних для його застосування. Звільнення від кримінальної відповідальності є формою реалізації кримінальної відповідальності, яка можлива після кримінально-правової кваліфікації діяння, встановлення особи, яка його вчинила, та умов та обставин, за яких особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям (вчинення злочину вперше, злочин має бути невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, щире каяття, активне сприяла розкриттю злочину, повне відшкодувала завданих нею збитки або усунення заподіяної шкоду; стаття 45 КК).
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, колегія суддів доходить правового висновку, що постановлення судового рішення про звільнення особи-військовослужбовця від кримінальної відповідальності з підстави, встановленої статтею 45 КК, за вчинення кримінального правопорушення, фактичні обставини якого водночас були приводом для службового розслідування, не заперечує наявності в діях цієї особи-військовослужбовця складу дисциплінарного правопорушення, за яке на підставі закону передбачено накладення дисциплінарного стягнення.
Питання про наявність підстав для накладення дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях військовослужбовця є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення й тоді робити висновки про правомірність спірного рішення.
На відміну від звільнення з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду (яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) або судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, звільнення з військової служби у зв`язку з накладенням стягнення в дисциплінарному порядку не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих дій, які водночас стали підставою для службового розслідування і кримінального провадження.
Вирішення питання про правомірність притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи-військовослужбовця отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав не означає, що таке діяння, від кримінальної відповідальності за яке особу звільнено з вказаних підстав, перестало бути протиправним…».
Відтак на думку суду, відповідач при проведенні службового розслідування та прийняття наказу №242 від 01.09.2022 року діяв у межах та на підставі діючого законодавства. Відповідачем, під час службового розслідування, правомірно доведено факт самовільного залишення військової частини, були надані рапорти та пояснення, якими підтверджується даний факт. Крім того, 15.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення позивачем за ознаками ч. 5 статті 407 Кримінального кодексу України.
Слід зазначити, що в матеріалах справи не міститься наказу про поновлення військової служби позивача, а також доказів оскарження позивачем наказу про призупинення військової служби позивача.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).
Тому, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не поновлення дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.06.2021 року, та не нарахування солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23.07.2022 року по теперішній час та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) поновити дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.06.2021 року для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягають до задоволення.
Позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення з преміями та відповідними надбавками) за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23.07.2022 року по теперішній час є похідною від попередніх вимог, а тому також не підлягає до задоволення.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вказане вище не позбавляє його права повторно звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів у встановлений законом спосіб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII).
За змістом частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
В частині сьомій статті 1 Закону №2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
Згідно частини 13 статті 2 Закону№2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 10 статті 14 Закону №2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:
- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;
- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;
- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);
- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;
- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;
- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;
- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Приписами підпункту «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі - комісії) регламентує Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).
Відповідно до пункту 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Підпунктом 1 п.11 цього Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Відповідно до пункту 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317 (далі - Положення), причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).
Пунктом 13 Положення ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов`язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках з метою виплати страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням у день розгляду комісією таких документів:
1) копії свідоцтва про хворобу, виданого за затвердженою Міноборони формою військово-лікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у разі визнання військово-лікарською комісією військовослужбовця або військовозобов`язаного в період проходження служби (зборів) не придатним за станом здоров`я для подальшого проходження служби (зборів) унаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання. Ступінь втрати працездатності застрахованого військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється з дня проведення військово-лікарською комісією його огляду, але не пізніше дати звільнення такого військовослужбовця або військовозобов`язаного з військової служби;
2) довідки про придатність військовослужбовця або військовозобов`язаного до військової служби, що видана військоволікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за затвердженою Міноборони формою, якщо:
- застрахованого визнано обмежено придатним до військової служби (зборів) або професійної діяльності у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів), але не підлягає звільненню з військової служби (зборів);
- ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється на підставі поданих військово-лікарською комісією документів;
- застрахованого визнано військово-лікарською комісією придатним до військової служби (зборів) у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів). Ступінь втрати працездатності застрахованого встановлює комісія після закінчення його лікування.
Якщо військовослужбовець ще не звільнений з військової служби - за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я (медична рота військової частини, військово-медичні або цивільно-медичні заклади, госпіталі, лікарні, де військовослужбовець проходив лікування або реабілітацію внаслідок отриманої травми, поранення, контузії чи захворювання).
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України) рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Суд звертає увагу, що на даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями, як-то реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.
Разом з тим, наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, переведення до іншого підрозділу тощо, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Відтак, на думку суду, командир військової частини зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд, одноосібно приймати відповідні рішення з цього приводу.
Враховуючи вищевказані обставини, позивачем було нарочно подано до командира військової частини НОМЕР_1 рапорти від 21.06.2023 року, зареєстровано було відповідачем вх. №1147 від 27.06.2023 року - про надання відповідного направлення до МСЕК для вирішення експертних питань по зору ОСОБА_1 , вх. №1148 від 27.06.2023 року - про поновлення військової служби для солдата ОСОБА_1 з урахуванням стану його здоров`я, поновити відповідно до законодавства для ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення з урахуванням відповідних надбавок за його посадою, вирішити питання, щодо вимушеного не отриманого грошового забезпечення з усіма видами надбавок за період протиправного внесення його, як особа, що самовільно залишила військову частину, починаючи з 23.07.2023 року по теперішній час.
Як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, позивач отримав відповідь №2201 від 29.06.2023 року від відповідача на рапорти від 21.06.2023 року (вх. №1147, №1148 від 27.06.2023), але по тексту відповіді рапорт вх. №1147 від 27.06.2023 року залишився без відповіді. Щодо розгляду рапорту вх. №1148 від 27.06.2023 року, то відповідач повідомив, що поновити військову службу на даний час для позивача не можливо.
Проте, станом на момент прийняття судом рішення, відповідачем відповідь на рапорт позивача від 21.06.2023 року, зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 вх. №1147 від 27.06.2023 року - про надання відповідного направлення до МСЕК для вирішення експертних питань по зору ОСОБА_1 до суду не надана.
Тому, суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення військової частини НОМЕР_1 про видання розпорядження по особовому складу про направлення на МСЕК чи відмову у задоволенні вказаного рапорту, свідчить у свою чергу про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно-розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був постановити згідно відповідних законодавчих приписів, що у свою чергу слугує підставою для висновку щодо наявної протиправної бездіяльності з боку військової частини НОМЕР_1 , при розгляді відповідного рапорту ОСОБА_1 .
Водночас, суд акцентує, що прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту, у тому числі, про надання направлення на огляд для проходження МСЕК, належить виключно до компетенції відповідача.
Так, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
За приписами ст. 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не лише при розгляді вимог щодо протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд акцентує, що прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту, у тому числі, про надання направлення на огляд для проходження МСЕК, належить виключно до компетенції відповідача, як органу, в якому позивач проходить службу, а відтак, з огляду на заявлені позивачем вимоги та встановлені судом фактичні обставини, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.06.2023 року, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , про надання відповідного направлення до МСЕК для вирішення експертних питань по зору ОСОБА_1 , та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.06.2023 року, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , про надання відповідного направлення до МСЕК для вирішення експертних питань по зору ОСОБА_1 , враховуючи, при цьому, окреслені у судовому рішенні висновки, та правову оцінку суду.
Решта доводів, та заперечень сторін, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 28 лютого 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 01 березня 2024 року.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана представником Шаровським Сергієм Анатолійовичем до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.06.2023 року, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , про надання відповідного направлення до МСЕК для вирішення експертних питань по зору ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.06.2023 року, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , про надання відповідного направлення до МСЕК для вирішення експертних питань по зору ОСОБА_1 .
В решті заявлених позовних вимог - відмовити.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 01 березня 2024 року.

Суддя С. В. Прудник