Справа № 200/23/24
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року Справа№200/23/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Галатіної О.О. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.10.2023 №28 про відмову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з вимогами пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 30.06.1990 по 26.01.1991 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», за Списком №2 та Списком №583 (з урахуванням ч. 5 ст. 114 Закону № 1058-IV) період роботи з 27.01.1991 по 18.11.1997 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», за Списком № 2 періоди роботи з 25.11.1997 по 31.07.2002 на підприємстві ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля», з 12.11.2005 по 07.11.2017 на підприємстві ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт», що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) та зобов`язати призначити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком на пільгових умовах з 29.09.2023.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Однак рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, разом з цим, до Списку №2 не зараховано певні періоди роботи позивача. При цьому, позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Ухвалою суду від 05 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву. Відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.

30 січня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що позивач 29.09.2023 звернулася із заявою з питання призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У рішенні від 06.10.2023 №28, прийнятому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зазначено, що станом на дату звернення страховий стаж позивача становить 32 роки 10 місяців 23 дні, пільговий стаж за Списком №2 особи (позивача) 1 рік 10 місяців (з 13.02.2004 по 12.11.2005). За даний період роботи, в трудовій книжці заявника відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме не зазначено, про те що Позивач безпосередньо був зайнятий повний робочий день на роботах передбачених Списком №2 та про проведення атестації робочого місця на яких він працював після 21.08.1992. Позивачем не надано уточнюючої довідки за періоди роботи з 30.06.1990 по 18.11.1997 та з 25.11.1997 по 31.07.2002, а за період з 12.11.2005 по 12.02.2004 та з 13.11.2005 - 07.11.2017 відсутня інформація про атестацію. Враховуючи викладене, пільговий стаж роботи за Списком № 2 позивача складає лише 1 рік 10 місяців, замість необхідних 10 років.

До суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, згідно якої підтримала доводи, що викладені у позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , 29.09.2023 звернулася із заявою з питання призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, 06 жовтня 2023 року Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 28 про відмову в призначенні пенсії, відповідно до якого зазначено, що вік заявника 51 років. Пільговий стаж особи за Списком № 2 становить 1 рік 10 місяців 0 днів. Страховий стаж особи становить 32 р. 10 м. 23 дн. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Пільговий стаж за Списком № 2 розраховано на підставі довідки від 06.06.2023р. № 26/264 з урахуванням проведених атестацій робочих місць. Вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до копії трудової книжки сер. НОМЕР_3 (в частині спірних періодів), ОСОБА_1 працювала:

- з 30.06.1990 по 18.11.1997 в прядильному цеху прядильно ткацької фабрики №2 прядильником 5 розряду на «Донецькому бавовняному комбінаті»;

- з 25.11.1997 по 25.12.1997 учнем гірничого робітника поверхні у ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля»;

- з 25.12.1997 по 26.05.1998 гірничим робітником поверхні 2 розряду на дільниці внутрішньошахтного транспорту у ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля»;

- з 26.05.1998 по 31.07.2002 гірничим робітником поверхні 3 розряду на дільниці внутрішньошахтного транспорту у ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля»;

- з 13.02.2004 по 30.09.2014 стовбуровою поверхні 2-го розряду енерготехнічної служби на період ліквідації шахти №2 «Новогродівська» на підприємстві Селидівська дирекція по ліквідації шахт ДП «Обласна дирекція «Донецьквуглерестуктуризація»;

- з 03.10.2014 по 07.11.2017 стовбуровою поверхні 2-го розряду ділянки «Енергомеханічної служби» шахти №2 «Новогродівська» на підприємстві ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт».

Відповідно до довідки №283 від 12 липня 2021 року, що уточнює особливий характер роботи або умови праці, необхідним для призначення пільгової пенсії, ОСОБА_2 працювала повний робочий день у ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» у період з 01.12.2015 року по 07.09.2020 року та виконувала ремонтні роботи в агломераційному виробництві (ЦСО) на посаді працівника, який зайняти ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва: електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування згідно Списку №1 розділу ІІ, підрозділу 2 на основі Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року; №479 від 04.07.2017 року.

Судом встановлно, що відповідачем до пільгового стажу не зараховано за Списком №2, затвердженого постановою КМУ України №1173 від 22.08.1956 періоду роботи з 30.06.1990 по 26.01.1991 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», за Списком текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 №583, періоду роботи з 27.01.1991 по 18.11.1997 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», та за Списком № 2 періодів роботи з 25.11.1997 по 31.07.2002 на підприємстві ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля», з 12.11.2005 по 07.11.2017 на підприємстві ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт», що підтверджується розрахунком стажу позивачки.

Спірним питанням по даній адміністративній справі є правомірність відмови відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах та зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 певних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 статті 4 КАС Україниїх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивачки за Спискм №2 спірних періодів з 30.06.1990 по 26.01.1991, з 27.01.1991 по 18.11.1997, з 25.11.1997 по 31.07.2002 так як не надано уточнюючої довідки за періоди роботи, а з 12.11.2005 по 07.11.2017 так як відсутні документи про атестацію робочих місць, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом та зазначено вище, згідно записів трудової книжки позивача сер. НОМЕР_4 (в частині спірних періодів), ОСОБА_3 працювала:

- з 30.06.1990 по 18.11.1997 в прядильному цеху прядильно ткацької фабрики №2 прядильником 5-го розряду в «Донецькому бавовняному комбінаті» (записи №2-5);

- з 25.11.1997 по 25.12.1997 - учнем гірничого робітника поверхні на ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля» (запис №6);

- з 25.12.1997 по 26.05.1998 працювала гірничим робітником поверхні 2-го розряду на дільниці внутрішньошахтного транспорту на ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля» (записи №7-9);

- з 26.05.1998 по 31.07.2002 - гірничим робітником поверхні 3 розряду на дільниці внутрішньошахтного транспорту на ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля» (записи №10-12);

- з 13.02.2004 по 30.09.2014 - стовбуровою поверхні 2 розряду до енерготехнічної служби на період ліквідації шахти №2 «Новогродівська» на підприємстві Селидівська дирекція по ліквідації шахт ДП «Обласна дирекція «Донецьквуглерестуктуризація» (записи №18);

- з 03.10.2014 по 07.11.2017 працювала стовбуровою поверхні 2 розряду ділянки «Енергомеханічної служби» шахти №2 «Новогродівська» на підприємстві ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» (записи №24-25).

Відповідно суд наголошує, що трудова книжка позивача містить достатні дані для визначення періодів роботи в якості пільгового стажу без надання відповідних уточнюючих довідок.

Поряд з цим, суд зауважує, що відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах. При цьому, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Аналіз норм Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №705/4946/16-а.

Питання щодо наявності у особи права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у разі непроведення атестації робочого місця було предметом розгляду у Великій Палаті Верховного Суду.

З даного приводу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 (справа №520/15025/16-а, провадження №11-1207апп19) здійснивши аналіз зазначених норм дійшла висновку про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Урахувавши усе вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 дійшла висновку про те, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд зазначає, що відповідачем неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування періодів роботи з 30.06.1990 по 26.01.1991, з 27.01.1991 по 18.11.1997, з 25.11.1997 по 31.07.2002, з 12.11.2005 по 07.11.2017 до пільгового стажу за Списком №2.

Щодо позовних вимог про застосування під час вирішення питання про призначення пенсії, норм п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п.1 ч.2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт а статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-VIII від 02.03.2015.

Пунктом 3 цього рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Суд не приймає відповідача про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону № 1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося 45 років, загальний страховий стаж становив 30 років 01 місяць 02 дні та 24 роки 01 місяць 26 днів пільгового стажу, що відповідає вимогам п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд дійшов висновку, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Наведене вище свідчить про протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії з підстав недосягнення пенсійного віку, оформленої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 03, отже позовні вимоги є обґрунтованими.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 28 від 06.10.2023 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію є формою втручання у дискреційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення (перерахунку) пенсії та визначення наявності підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.09.2023, з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії, норм п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення (в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020) з зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 30.06.1990 по 26.01.1991 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», за Списком №2 та Списком №583 (з урахуванням ч. 5 ст. 114 Закону № 1058-IV) період роботи з 27.01.1991 по 18.11.1997 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», за Списком № 2 періоди роботи з 25.11.1997 по 31.07.2002 на підприємстві ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля», з 12.11.2005 по 07.11.2017 на підприємстві ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт».

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 26, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.10.2023 №28 про відмову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з вимогами пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.09.2023, з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії, норм п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення (в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020) з зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 30.06.1990 по 26.01.1991 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», за Списком №2 та Списком №583 (з урахуванням ч. 5 ст. 114 Закону № 1058-IV) період роботи з 27.01.1991 по 18.11.1997 на підприємстві «Донецький бавовняний комбінат», за Списком № 2 періоди роботи з 25.11.1997 по 31.07.2002 на підприємстві ДВАТ «Шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля», з 12.11.2005 по 07.11.2017 на підприємстві ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт».

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі «Електронний суд».

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Суддя О.О. Галатіна