Справа № 620/12997/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

30.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13107- 17 від 15.05.2019 на суму 21030,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Також позивач вказує, що контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача направлялася з порушенням терміну її направлення, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зросла. Вказане свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Вказав, що єдиний внесок у період з 07.07.1992 по 31.03.2020 (крім періодів ведення підприємницької діяльності) був сплачений його роботодавцем у відповідності до норм Закону № 2464-VІ у розмірі, не менше мінімальної заробітної плати.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13107-17 від 08.11.2018 на суму 15819, 54 грн та № Ф-13107-17 від 15.05.2019 на суму 21030,90 грн.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачу було нараховано спірну заборгованість зі сплати єдиного внеску, позивач не отримував доходу від здійснення підприємницької діяльності як ФОП та працював за договором трудового найму і роботодавцями за нього сплачувався єдиний внесок, що виключає обов`язок позивача додатково сплачувати за себе єдиний внесок як за ФОП, а протилежного відповідачем не доведено.

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області подано апеляційну скаргу на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023, в якій вказано на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, отже просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт підтримав свою позицію висловлену у відзиві на позов, зокрема зазначив, що позивач є фізичною особою-підприємцем і має сплачувати єдиний внесок у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску. Вказав, що строки обчислення ЄСВ не порушувалися, що вбачається з ІКП, де відображено здійснення обчислення єдиного внеску щоквартально. Вимоги про сплату боргу (недоїмки) направлялися позивачу за податковою адресою. Також відповідач зазначив, що до 01.01.2021 законодавство про єдиний внесок не містило умов, за яких, зокрема, фізичні особи - підприємці, які одночасно були найманими працівниками, звільнялися від сплати єдиного внеску, а отже такі особи були платниками єдиного внеску на загальних підставах.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, витребувано із Чернігівського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 620/12997/23 та продовжити строк судового розгляду на розумний термін, необхідний для отримання матеріалів справи № 620/12997/23 із суду, в якому вони зберігаються.

03.01.2024 суддів доповідачу було передано справу № 620/12997/23 та її розгляд було призначено в порядку письмового провадження.

Водночас, відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач як фізична особа - підприємець у 2006 році припинив підприємницьку діяльність в зв`язку із ліквідацією за власним рішенням, що підтверджується довідкою про зняття з обліку платника податків від 01.03.2006.

19.08.2019 позивач зареєстрував припинення підприємницької діяльності.

Позивачу в автоматичному режимі відповідачем було нараховано зобов`язання зі сплати ЄСВ за період з 01.01.2017 по 31.07.2019 року на загальну суму 23785,08 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 8448,00 грн, за 2018 рік в сумі 9828,72 грн (рівними частинами по 2457,18 грн поквартально) та за 2019 рік в сумі 5508,36 грн (рівними частинами по 2754,18 грн поквартально).

Відповідачем враховуючи наявність в інтегрованій картці платника заборгованості з ЄСВ в автоматичному режимі було сформовано та надіслано за податковою адресою вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-13107-17 від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн та від 15.05.2019 на суму 21 030,90 грн.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги позивача на підставі тих доказів які надали сторони, відповідно до положень ст.308 КАС України.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України від 08 липня 2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон - №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини 1 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VI.

Абзацом третім частини восьмої цієї статті визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1- частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464).

Згідно ч.3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Статтею 25 Закону №2464-VІ визначено заходи впливу та стягнення, частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року № 469) (далі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Зі системного аналізу вказаних норм слід зробити висновок, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Разом з тим, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Є інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічні правові висновки викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 та від 02.02.2023 у справі №340/10342/21 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом при розгляді цієї справи.

Суд першої інстанції при постановлені рішення у цій справі прийняв їх до уваги.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 офіційно був працевлаштований в період з 09.07.1992 по 31.03.2020 (з переривами на період ведення підприємницької діяльності, про що свідчить довідка про знаття з обліку платника податків №4036/Б-/29-015 від 01.03.2006), що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Із заробітної плати позивача, як найманого працівника, протягом зазначеного періоду утримано та перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу від 14.08.2023, наданими ГУ ПФУ в Чернігівській області з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказані обставини апелянтом не спростовано.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, апелянт не надав належних та допустимих доказів щодо наведених вище обставин.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період, за який позивачу було нараховано спірну заборгованість зі сплати єдиного внеску, останній не отримував доходу від здійснення підприємницької діяльності як ФОП та працював за договором трудового найму і роботодавцями за нього сплачувався єдиний внесок, що виключає обов`язок позивача додатково сплачувати за себе єдиний внесок як за ФОП.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 р. - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель