Справа № 440/14085/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 р. Справа № 440/14085/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2023, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 20.11.23 по справі № 440/14085/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №37 від 04.09.2023 року про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 28.08.2023 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період його роботи помічником машиніста екскаватора в кар`єрі Дніпровського рудоуправління з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року та період його військової служби в лавах Радянської Армії з 24.06.1989 року по 14.06.1991 року; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що упродовж часу, достатнього для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, працював на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці та по досягненні 52-річного віку звернувся до відповідача із заявою про призначення відповідного виду пенсії, однак відповідач за результатами розгляду такого звернення не зарахував до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи та прийняв рішення №37 від 04.09.2023 року про відмову у задоволенні вимог заявника. Переконання позивача у протиправності відмови органу Пенсійного фонду стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що у спірний період робота на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі відносилась до Списку №2, затвердженого постановою від 22.08.1956 №1173, при цьому, постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 та від 11.03.1994 №162 аналогічна робота на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі була вже віднесена до Списку №1 (позиція 541 Робітники, керівники і спеціалісти, зайняті повний робочий день у розрізі рудниках і відвалах, крім працівників, які зайняті на поверхні). Стверджує, що трудовою книжкою позивача, військовим квитком та довідкою ПАТ «Полтавський ГЗК» №140 від 15.08.2023 підтверджено, що: протягом періоду з 16.06.1989 по 20.06.1989 в кар`єрі Дніпровського рудоуправління (ПАТ «Полтавський ГЗК») позивач виконував роботи у виробництві - гірничі роботи, за професією помічника машиніста екскаватора в кар`єрі, як працівники, зайняті повний робочий день у розрізах, кар`єрах глибиною 150 метрів, яка передбачена Списком №1, розділ 1, підрозділ 3, позиція 541, згідно постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, та був звільнений у зв`язку із призовом на строкову військову службу у лави Радянської Армії; протягом періоду з 24.06.1989 по 14.06.1991 проходив строкову військову службу у лавах Радянської Армії; протягом періоду з 24.07.1991 по 20.02.1997 продовжив працювати в кар`єрі Дніпровського рудоуправління (ПАТ «Полтавський ГЗК»), де виконував аналогічну роботу у виробництві гірничі роботи, за професією помічника машиніста екскаватора в кар`єрі, як працівники, зайняті повний робочий день у розрізах, кар`єрах глибиною 150 метрів, яка передбачена Списком №1, розділ 1, підрозділ 3, позиція 541, згідно постанови Кабінету Міністрів СРСР від 11.03.1994 №162. Зауважує, що оскільки при зверненні до відповідача позивачем надано, зокрема, уточнюючу довідку про характер роботи, у якій зазначені періоди цієї роботи та належність їх до Списку №1, згідно проведеної роботодавцем атестації, тому наявні підстави для зарахування періоду трудової діяльності з 16.06.1989 по 20.02.1997 до пільгового стажу за Списком №1. Наголошує, що станом на 28.08.2023 позивач досяг повних 52 роки, наявний страховий стаж становить 42 роки 08 місяців 07 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком №1 становить 07 років 08 місяців 05 днів, тому позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення та довідками про доставку електронних листів.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 28.08.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (за Списком №1) відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після реєстрації та внесення спеціалістом ГУ ПФУ в Полтавській області до програмного комплексу заяви позивача про призначення пенсії для подальшої її опрацювання за принципом екстериторіальності, визначений структурний підрозділ Пенсійного фонду України, який сформував атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну пенсійну справу, а саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.09.2023 року №37 позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пільгового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку.

Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач виходив з того, що за наданими документами та відомостями системи персоніфікованого обліку, загальний страховий стаж роботи позивача склав 42 роки 08 місяці 07 дні, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 1 на дату подачі заяви становить 05 років 06 місяців 28 днів.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року згідно довідки №140 від 15.08.2023 року, оскільки посада зазначена у довідці «помічник машиніста екскаватора в кар`єрі» не належить до переліку робіт по Списку №1, чинного в зазначений період роботи позивача;

- з 24.06.1989 року по 14.01.1991 року служби в лавах Радянської Армії.

Не погоджуючись з позицією відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач під час розгляду звернення позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №37 від 04.09.2023 року

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, шо включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).

За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року (далі по тексту Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

З огляду на викладене, право на пенсію виникає за наявності у сукупності трьох умов:

1) зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та проведення атестації робочих місць;

2) досягнення 50 років;

3) наявність страхового стажу, а саме: не менше 25 років у чоловіків (у період з 01 квітня 2023 по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців для чоловіків), у тому числі на роботі із особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 10 років.

Крім того, передбачено можливість на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058-ІV, за наявності не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (список №1) та загального страхового стажу тривалістю щонайменше 25 років - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи (для чоловіків).

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №37 від 04.09.2023 року про відмову у призначенні пенсії встановлено, що позивач на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №1 (28.08.2023 року) досяг 52 повних років та має загальний страховий стаж 42 роки 08 місяців 07 днів.

Разом із тим, відповідачем визначено пільговий стаж роботи позивача за Списком №1 тривалістю лише 05 років 06 місяців 28 днів.

Згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.06.1988 року:

- запис №7: з 16.06.1989 року прийнятий на посаду помічника машиніста екскаватора в кар`єрі (наказ №1441/к від 15.06.1989 року);

- запис №8: з 20.06.1989 року звільнений з посади у зв`язку з призовом до лав Радянської армії (наказ №1121/к від 20.06.1989 року);

- запис №9: з 24.06.1989 року по 14.06.1991 року служба в лавах Радянської армії (військовий квиток №8704666);

- запис №10: з 24.07.1991 року прийнятий на посаду помічника машиніста екскаватора в кар`єрі (наказ №599/к від 23.07.1991 року);

- запис №13: з 21.02.1997 року переведений на посаду електрослюсара по ремонту гірничого устаткування в кар`єрі (наказ №149/к від 21.02.1997 року).

На підтвердження факту виконання трудових обов`язків протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, позивачем надано відповідачу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №140 від 15.08.2023 року, виданої ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», зі змісту якої встановлено, що позивач у період:

- з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року виконував роботи у виробництві - гірничі роботи, за професією помічника екскаватора в кар`єрі, як працівники зайняті повний робочий день у розрізах, кар`єрах глибиною 150 метрів, що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 3, позиція 541 згідно постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10;

- з 24.07.1991 року по 20.02.1997 року виконував роботи у виробництві - гірничі роботи, за професією помічника екскаватора в кар`єрі, як працівники зайняті повний робочий день у розрізах, кар`єрах глибиною 150 метрів, що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 3, позиція 541 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162.

Крым того, у довідці зазначено, що за період пільгової роботи з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року та з 24.07.1991 року по 20.02.1997 року характер та умови виконуваної роботи не змінювались, простої були відсутні, відпустки без збереження заробітної плати не надавались, первинна атестація робочих місць за умовами праці проводилась згідно наказу №366 від 23.05.1995 року.

Отже, у період з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року, а саме 00 років 00 місяців 04 дні, та з 24.07.1991 року по 20.02.1997 року, а саме 05 років 06 місяців 27 днів, позивач працював у виробництві «Гірничі роботи» за професією помічник машиніста екскаватора, як працівники зайняті повний робочий день у розрізах, кар`єрах глибиною 150 метрів.

Як зазначено вище, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи (п.3 Порядку №383).

Суд враховує, що Списки № 1, 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, якщо пільгова робота продовжується після 16.01.2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03.08.2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 року (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461.

Відтак, у період роботи позивача з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року були чинними Списки, затверджені постановою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 (чинна з 22.08.1956 року по 25.01.1991 року); а з 24.07.1991 року по 20.02.1997 року були чинні Списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10 (чинна з 26.01.1991 року по 10.03.1994 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 (чинна з 11.03.1994 року по 15.01.2003 року).

Як вбачається зі Списків № 1, 2, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, а саме розділу 1 «Гірничі роботи», підрозділу 4 «розрізи (кар`єри) з видобутку вугілля Коркинського, Вахрушевського і Волчанського вугільних родовищ», до Списку №1 належать працівники та інженерно-технічні працівники, зайняті повний робочий день в розрізах.

Водночас, Списками № 1, 2, що затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, розділом 1 «Гірничі роботи», підрозділом 3 «розрізи (кар`єри) з видобутку вугілля Коркинського, Вахрушевського і Волчанського вугільних родовищ, а також розрізи (кар`єри) і рудники по видобутку корисних копалин глибиною 150 метрів і нижче» позиція 541 передбачено, що до Списку №1 належать працівники, керівники і спеціалісти, зайняті повний робочий день в розрізах (кар`єрах) і рудниках, крім працівників, зайнятих на поверхні.

Таким чином, віднесення робіт у розрізах (кар`єрах) та рудниках із видобування корисних копалин глибиною 150 м і більше до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, вперше було передбачено постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10.

При цьому, розділом I «Гірничі роботи» підрозділу 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на шахтній поверхні» (розрізи, кар`єри, копальні, гідравліки, драги, промивні прилади. Роботи на поверхні шахт та копалень. Поверхневі роботи на промислових майданчиках будівництва шахт, копалень, розрізів, кар`єрів, дорог, шахт метрополітенів та інших підземних споруд) пункту «а» Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, передбачено професію «Машиністи екскаваторів та їх помічники».

Враховуючи вищезазначене, професія помічника машиніста екскаватора (до 31.12.1991 року) передбачена у Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи, що позивачем документально не підтверджено його зайнятість на роботах за відповідною професією з відповідними умовами праці, що відповідають Списку №1, в період роботи на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року у ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», а також те, що вказана професія була віднесена до Списку №2, який був чинний на момент роботи позивача, відповідачем обґрунтовано не зараховано вказаний період роботи до пільгового стажу за Списком №1.

Посилання апеляційної скарги позивача на те, що у спірний період робота на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі відносилась до Списку №2, затвердженого постановою від 22.08.1956 №1173, при цьому, постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 та від 11.03.1994 №162 аналогічна робота на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі була вже віднесена до Списку №1 (позиція 541 Робітники, керівники і спеціалісти, зайняті повний робочий день у розрізі рудниках і відвалах, крім працівників, які зайняті на поверхні), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи.

За вказаних обставин, період роботи позивача з 16.06.1989 року по 20.06.1989 року не підлягає зарахуванню до пільгового стажу, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1.

Щодо зарахування періоду військової служби в лавах радянської армії до пільгового трудового стажу за Списком №1, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно військового квитка НОМЕР_2 позивач з 24.06.1989 року по 14.06.1991 року перебував у лавах Радянської армії.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується зокрема військова служба, незалежно від місця її проходження.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 2 п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону Україну "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону Україну "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону Україну "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону Україну "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, лише у разі якщо на момент призову на строкову військову службу, особа працювала за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, визначальною умовою для зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, є включення періоду трудової діяльності, що передує призову на військову службу, до відповідного стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах

Судом встановлено, що позивач до призову в армію працював за професією помічника машиніста екскаватора в кар`єрі як працівника зайнятого повний робочий день у розрізах (кар`єрах) глибиною 150 метрів.

Оскільки займана позивачем посада до призову в армію не належала до професій, вказаних у розділі І "Гірничі роботи" Списку №1, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, то підстави для зарахування періоду проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відсутні.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про правомірність та обґрунтованість спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №37 від 04.09.2023 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком за Списком №1.

Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 по справі № 440/14085/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко О.В. Присяжнюк