Справа № 600/7021/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Чернівці Справа № 600/7021/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу держаного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу держаного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №032640 від 03.10.2023 року в сумі 8500 грн відносно ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови вказано, що позивач у спірних відносинах не є автомобільним перевізником, тобто є неналежним суб`єктом відповідальності, а тому притягнення його до відповідальності оскаржуваною постановою є безпідставним.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Державна служба України з безпеки на транспорті, заперечуючи проти позовних вимог, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про законність оскаржуваної постанови. Вважає, що доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог, є безпідставними та необґрунтованими, вони не спростовують факту виявленого порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Ухвалою від 27 грудня 2023 року заяву позивача про забезпечення позову у цій справі задоволено. Зупинено стягнення на підставі постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області №032640 від 03.10.2023 року про накладення адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн до ухвалення рішення в адміністративній справі №600/7021/23-а та набрання ним законної сили.

Клопотань про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання до суду не надходило.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 27.07.2023 року начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області затверджено щотижневий графік проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області у період з 31.07.2023 по 06.08.2023.

27.07.2023 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області видано направлення на рейдову перевірку №31/В для проведення рейдової перевірки транспортних засобів на підставі, затвердженого щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 27.07.2023 №31/В/2023 щодо дотримання Закону України «Про автомобільний транспорт» та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільного транспорту на адміністративній території Одеської області.

04.08.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області проведено перевірку транспортного засобу DAF номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепу марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , транспортний засіб DAF номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , напівпричіп марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 .

За результатами проведення рейдової перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №356993 від 04.08.2023 року, в якому вказано, що автомобілем марки DAF FT CF 85.460, номерний знак НОМЕР_1 серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , та спеціалізований напівпричіп марки SCHMITZ номерний знак НОМЕР_2 , що використовується в своїй діяльності ФОП ОСОБА_1 , під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної № 9247 від № 156 03.08.2023 року (шрот) з перевищенням визначених п. 22.5 ПДР України габаритно - вагових норм на одиничну вісь, допустимо 11,5 тон, фактично 12,42 тон чим перевищено на 8%. Відповідальність за що передбачена абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5% але не більше 10%, при перевезенні подільного вантажу.

26.09.2023 відповідач направив позивачу повідомлення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт №73672/42/24-23, відповідно до якого позивача повідомлено, що 03.10.2023 року її запрошено до приміщення Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, з 09.00 год. по 12.00 год. у його присутності.

Вказане направлення направлено за адресою АДРЕСА_1 .

03.10.2023 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ФОП ОСОБА_1 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №032640 за порушення вимог ст. 34 Закону України Про автомобільний транспорт, п.22,5 ПДР, та відповідно до абзацу 14 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 8500,00 грн.

Не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №032640 від 03.10.023, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову суб`єкта владних повноважень про застосування адміністративно-господарського штрафу у зв`язку із порушенням законодавства про автомобільний транспорт. Позивача притягнуто до відповідальності згідно абзацу 14 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

В обґрунтування ж безпідставності оскаржуваної постанови позивачем указувалось, що вона у спірних відносинах не є автомобільним перевізником, тобто є неналежним суб`єктом відповідальності.

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III).

Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до абзацу 14 частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суб`єктом відповідальності, передбаченої частиною першою статті 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

Згідно положень статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У главі 6 (статті 29-34) Закону №2344-III наведені положення про автомобільного перевізника. Так, згідно частини першої статті 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Статтею ж 34 Закону №2344-III передбачені вимоги до автомобільного перевізника.

Так, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Автомобільні перевізники з кількістю транспортних засобів десять і більше зобов`язані організовувати підвищення кваліфікації керівників і спеціалістів автомобільного транспорту, діяльність яких пов`язана з наданням послуг автомобільного транспорту, у термін один раз на п`ять років, а з питань безпеки перевезень, охорони праці та пожежної безпеки - у термін один раз на три роки в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність несуть саме автомобільні перевізники суб`єкти господарювання.

При цьому поняття «власник транспортного засобу» та «автомобільний перевізник» не є тотожними, оскільки автомобільним перевізником є фактичний користувач транспортного засобу, натомість власник транспортного засобу не завжди є автомобільним перевізником.

На підставі наявних у справі письмових доказів судом встановлено, що власником транспортного засобу марки DAF номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Також ОСОБА_1 є власником напівпричіпа марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Згідно акту №356993 від 04.08.2023 автомобільними перевізниками зазначено ОСОБА_1 та СП «ПАЕК» ТОВ.

Водночас у матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна №9247 від 03.08.2023, що також перевірялась посадовими особами органу державного нагляду (контролю) при перевірці 04.08.2023 та на яку міститься посилання і в акті №356993 від 04.08.2023, на підставі якого в подальшому було винесено оскаржувану постанову №032640 від 03.10.2023.

Так, зі змісту вказаної ТТН №9247 від 03.08.2023 вбачається те, що у ній перевізником зазначено лише СП «ПАЕК» ТОВ, автомобіль номерний знак НОМЕР_1 та причіп реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 .

Про ОСОБА_1 у названій ТТН відомості відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що і в акті №0071546 від 04.08.2023 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, який став підставою для складання акту №356993 від 04.08.2023, суб`єктом перевірки вказано саме СП «ПАЕК» ТОВ.

Отже, наведені документи свідчать про те, що автомобільним перевізником у спірних відносинах є ТОВ СП «ПАЕК», а позивач є лише власником ТЗ, які перевірялися 04.08.2023.

Щодо доводів відповідача про те, що під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт були взяті до уваги письмові пояснення СП «ПАЕК» ТОВ від 07.09.2023, то такі доводи суд оцінює критично, адже, як свідчать матеріали справи, до пояснень СП «ПАЕК» ТОВ від 07.09.2023 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у письмових поясненнях, про те, що ТОВ СП «ПАЕК» не є автомобільним перевізником при здійсненні транспортування вантажу 04.08.2023 згідно ТТН №9247 від 03.08.2023 на належних ОСОБА_1 транспортних засобах.

В контексті таких доводів відповідача суд звертає увагу і на те, що ним не надано суду доказів про виклик на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ СП «ПАЕК» з метою з`ясування його статусу у цих правовідносинах і перевірки тверджень у письмових поясненнях від 07.09.2023.

У ході судового розгляду справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого в силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних й достовірних доказів того, що саме ОСОБА_1 04.08.2023 була автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III (зокрема, відповідачем не надано іншої товарно-транспортної накладної, яка б вказувала на те, що саме позивач є автомобільним перевізником при здійсненні транспортування вантажу 04.08.2023 на ТЗ марки DAF номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм яких був ОСОБА_2 ).

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що позивач в даних правовідносинах є лише власником ТЗ та не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III, а тому не може бути суб`єктом відповідальності за порушення, наведені у частині першій статті 60 Закону №2344-III.

Отже, відповідач протиправно притягнув саме позивача ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої абзацом 14 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Указане є достатньою та самостійною підставою для визнання оскаржуваної постанови незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів протиправність постанови Відділу Державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №032640 від 03.10.2023 про застосування саме до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500,00 грн.

Натомість доводи відповідача є безпідставними та не обґрунтованими, такі не свідчать про законність притягнення саме позивача до фінансової відповідальності за виявлені 04.08.20023 порушення законодавства про автомобільний транспорт

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно наявної у справі платіжної інструкції від 27.10.2023 №0.0..1 позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат у виді судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу Державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №032640 від 03.10.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500,00 грн.

Cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 лютого 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), відповідач Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Руська, 248 У; ), відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, ).

Суддя О.П. Лелюк