Справа № 120/443/23
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 лютого 2024 р. Справа № 120/443/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС Вінницькій області про скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) із позовом, в якому просив:

- скасувати податкове повідомлення - рішення №130/02-32-09-04/ НОМЕР_1 від 06.01.22 р., яким застосовано штрафні санкції в сумі 10000 грн.;

- скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 06.01.2022 р. №122/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , яким застосовано штраф в розмірі 500 000 грн. за здійснення господарської діяльності зі зберігання пального без ліцензії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що перша партія пального на акцизний склад здійснена 25.11.2021 р. та лише 26.11.2021 р. відбувся початок діяльності АЗС, тобто до 26.11.2021 р. акцизний склад не працював. Того ж дня , тобто 26.11.2021 р. було подано звіт про фактичні залишки пального. Вказав, що 12.05.2021 р. ним подано документи про фактичні залишки пального, що спростовує доводи відповідача про їх подання 13.05.2021 р.

Відтак, на думку позивача, штраф в сумі 10 000 грн. за несвоєчасне подання довідок про залишки пального застосовано безпідставно.

Стосовно зберігання пального без ліцензії, то тут позивач вказав, що на дату анулювання ліцензії резервуари містили залишки пального. При цьому, жоден нормативно правовий акт не врегульовує питання подальшої долі палива, яке залишилось не реалізованим у разі анулювання ліцензії.

Відтак, на думку позивача, штраф за здійснення господарської діяльності зі зберігання пального без ліцензії застосовано неправомірно.

Ухвалою від 06.02.2023 р. відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

24.02.2023 р. надійшов відзив відповідача, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що перевіркою встановлено, що за 10 діб позивачем не подано/несвоєчасно подано електронні документи про залишки пального. Окрім того, позивачем не подавалась інформація про дні, в які акцизний склад не працює. Вказано, що в період з 24.04.2021р. по 17.06.2021 р. пальне зберігалось без ліцензії.

А відтак, спірні рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Ухвалою від 20.03.2023 р. зупинено провадження у справі.

Ухвалою від 05.02.2024 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 29.02.2024 р. відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 09.11.2021 р. №3812к, виданого на підставі п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 .

За наслідком проведеної перевірки складено акт №10616/02-32-09-04/ НОМЕР_1 від 19.11.2021 року, в якому зазначено, що в період з 17.11.2020 р. по 19.11.2021 р. (з 17.11.2020 р. по 25.11.2020 р., 11.05.2021 р.) не подано/несвоєчасне подано довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу та залишків пального на акцизному складі пального в кількості за десять звітних діб. Вказано, що в період з 24.04.2021 р. по 17.06.2021 р. здійснювалась господарська діяльність із зберігання дизельного пального без наявності ліценції, чим порушено вимоги статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

На підставі цих висновків акту контролюючим органом прийнято:

- рішення від 06.01.2022 р. №122/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , яким застосовано штраф у розмірі 500 000 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №120/02-32-09-03/ НОМЕР_1 від 06.01.22 р., яким застосовано штрафні санкції в сумі 10000 грн.

Не погоджуючись із цими рішеннями, позивач звернувся до суду із позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині скасування рішення від 06.01.2022 р. №122/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , яким застосовано штраф у розмірі 500 000 грн., суд керується та виходить з наступного.

Стаття 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі - Закон №481/95-ВР) визначає умови провадження діяльності з імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального. Субєкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (частина сімнадцята статті 15 Закону № 481).

Отже, Законом передбачено отримання ліцензії на право здійснення діяльності із зберігання пального, в якій зазначається місцезнаходження місця такого зберігання. Суб`єкт господарювання може зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання лише в місцях виробництва пального або місцях оптової чи роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії .

Статтею 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за порушення норм цього Закону. Так, за порушення норм щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Цією нормою встановлено, що за оптову торгівлю пальним або зберігання пального без наявності ліцензії застосовується штраф в розмірі 500000 гривень.

Стосовно складу правопорушення ГУ ДПС стверджує, що штрафні санкції застосовані на підставі акта перевірки у зв`язку із порушенням позивачем вимог Закону №481/95-ВР щодо зберігання пального без наявності відповідної ліцензії.

При цьому, в ході розгляду справи позивач не заперечував факт наявності пального в резервуарах з метою подальшого продажу.

А отже, у позивача мала бути наявна ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним, що дає право на зберігання пального.

Суд вказує, 16.04.2021 р. ФОП ОСОБА_1 анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі №2000070 від 13.08.2020 р. Розпорядження про анулювання вручено 23.04.2021 р., про що зазначено в акті перевірки.

Нова ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним отримана ФОП ОСОБА_1 18.06.2021 р., що не заперечується жодною із сторін, а отже в період з 24.04.2021 р. по 17.06.2021 р. позивач здійснював діяльність на право зберігання пального без ліцензії.

Разом з тим, позивач вказує на те, що законодавчо не врегульовано та не визначено податковим законодавством які дії має вчиняти платник відносно законно придбаного (за наявності ліцензії) і наявного в місцях торгівлі пального у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Із цього приводу суд вказує, що як видно із рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/10481/22, в ньому зазначено наступне:

".....08.11.2022 відповідач надав позивачу Індивідуальну податкову консультацію № 1881/ІПК/99-00-09-04-03-06, згідно якої відповідач послався на Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95- BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481).

Щодо першого питання позивача про те, які дії, визначені податковим законодавством, відносно законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального має вчинити платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, відповідач вказав наступне.

Зазначив, що відповідно до частини восьмої статті 18 Закону № 481 всі інші закони та нормативно- правові акти, які стосуються виробництва та обігу, зокрема, пального, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 1 Закону № 481 встановлено:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у Законі № 481 видів діяльності протягом визначеного строку;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/ або зберігання пального на праві власності або користування;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 481 зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (частина сімнадцята статті 15 Закону № 481).

Отже, Законом № 481 передбачено отримання ліцензії на право здійснення діяльності із зберігання пального, в якій зазначається місцезнаходження місця такого зберігання. Суб`єкт господарювання може зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання лише в місцях виробництва пального або місцях оптової чи роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (ст. 15 Закону № 481).

Таким чином, на період дії ліцензії від 19.11.2020 року ФОП ОСОБА_1 міг не отримувати ліцензію на право зберігання пального в зазначеному у такій ліцензії місці роздрібної торгівлі пальним. Проте, враховуючи, що 23.04.2021 ФОП ОСОБА_1 отримав розпорядження про анулювання ліцензії від 19.11.2020 року, він втратив право на зберігання пального в місці роздрібної торгівлі пальним.

Згідно із частиною першою статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищевикладене, платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним має самостійно з врахуванням фактичних обставин вчинити на власний розсуд одну із наступних дій для забезпечення дотримання вимог частини першої статті 15 Закону № 481 про здійснення господарської діяльності із зберігання законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального за наявності ліцензії:

1) отримання відповідної ліцензії на право здійснення діяльності із зберігання такого пального із зазначенням в ній місцезнаходження місць такого зберігання;

2) отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним для зберігання такого пального в місцях роздрібної торгівлі;

3) отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним для зберігання такого пального в місцях оптової торгівлі пальним.

Щодо другого питання позивача про те, що у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та своєчасного звернення платника податків із заявою про отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, яка відповідальність передбачена законодавством за перебування на АЗС залишків пального, яке придбано раніше на законних підставах вказав наступне.

Відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону № 481 у разі зберігання пального без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - 500000 гривень.

Отже, враховуючи вищевикладене, у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, за зберігання на АЗС залишків пального (придбаного раніше на законних підставах), в період з моменту анулювання до моменту отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, передбачена відповідальність - застосування фінансової санкції у вигляді штрафу - 500000 гривень за зберігання пального без наявності ліцензії..."

Суд вказує, що індивідуальна консультація оскаржена до суду та рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/10481/22 відмовлено в задоволенні позову. Рішення суду набрало законної сили.

Відтак, враховуючи, що позивачу анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, однак на АЗС зберігались залишки пального, зокрема в резервуарі №1 залишок становив 841, 09 л., а в резервуарі №2 залишок становив 1189, 28 л (арк. справи 16), застосування фінансової санкції у вигляді штрафу 500000 гривень за зберігання пального без наявності ліцензії за період є правомірним, а отже рішення в цій частині не підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку податковому повідомленню - рішенню №120/02-32-09-03/ НОМЕР_1 від 06.01.22 р., яким застосовано штрафні санкції в сумі 10 000 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до пп. 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

Згідно п.128-1.3 статті 128 ПК України незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 гривень за кожний неподаний електронний документ.

Отже, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального, в разі не подання документів застосовується штраф.

Так, контролюючий орган в акті вказав, що в період з 17.11.2020 р. по 25.11.2020 р., позивачем не подавались електронні документи про залишки пального, а 11.05.2021 р. такі (документи) подані з пропуском строку.

Позивач же вказує, що перша партія пального отримана 25.11.2020 р. та на роботу операторів АЗС прийнято з 24.11.2020 р. та з 25.11.2020 р. , що свідчить про те, що акцизний склад не працював до 26.11.2020 р.

Оцінюючи ці аргументи позивача, суд вказує, що відповідно до п. 5 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2017 р. № 891 визначено, що електронні документи для наповнення Реєстру, які формуються розпорядниками акцизних складів та надсилаються до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу, містять:

1) інформацію про розпорядника акцизного складу (найменування, реєстраційні дані, реквізити документів, на підставі яких здійснюється експлуатація акцизного складу);

2) інформацію про всі наявні у розпорядника акцизного складу акцизні склади (адреса, правовстановлюючі документи на споруди та приміщення акцизного складу) з уніфікованим номером кожного акцизного складу, який автоматично присвоєно в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, з уніфікованою нумерацією кожного акцизного складу та всі резервуари (їх кількість, тип, ємність) з уніфікованою нумерацією кожного резервуара, розташовані на акцизних складах;

3) інформацію про акцизний склад з уніфікованим номером в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, розташовані на такому акцизному складі резервуари з уніфікованою нумерацією, про назви, моделі, серійні (ідентифікаційні) номери витратомірів, установлених у кожному місці відпуску пального шляхом наливу з акцизного складу, та назви, моделі, серійні (ідентифікаційні) номери рівнемірів, установлених на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на такому акцизному складі;

4) дату встановлення, заміни, опломбування, технічного обслуговування, ремонту, повірки, калібрування витратоміра, рівнеміра, резервуара, відомості щодо організацій та осіб, які проводили такі роботи;

5) зведені за добу підсумкові облікові дані щодо:

обсягів фактичних залишків пального на початок та кінець звітної доби та добового обсягу обігу пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД у літрах, приведених до температури 15 °С, у розрізі всіх наявних у розпорядника акцизного складу акцизних складів з уніфікованою нумерацією - для усіх розпорядників акцизних складів, крім зазначених в абзаці третьому цього підпункту;

добового фактичного обсягу реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТЗЕД у літрах, приведених до температури 15 °С, - для розпорядників акцизних складів, на акцизних складах яких провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне);

6) інформацію про осіб (прізвище, ім`я, по батькові, посада), які формують та надсилають електроні документи для наповнення Реєстру;

7) інформацію про коригування даних, зазначених у підпунктах 1-5 цього пункту, в електронних документах для наповнення Реєстру, надісланих до Реєстру (коригуючі електронні документи для наповнення Реєстру);

8) інформацію про такі ознаки акцизного складу:

акцизний склад, на якому провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне), обладнаний лише витратомірами в кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) шляхом наливу з такого акцизного складу;

акцизний склад, на якому здійснюється виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у тарі виробника без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнаний витратомірами та рівнемірами;

9) інформацію про обсяги залишків пального, що розташовані на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці;

10) інформацію про дні, в які акцизний склад не працює.

Отже, на розпорядника акцизного складу покладено обов`язок надсилати електронні документи для наповнення Реєстру, в яких зокрема слід вказувати інформацію про дні, в які акцизний склад не працює.

Суд вказує, що позивачем не надано доказів направлення електронного документу, в якому зазначено про те, що акцизний склад з 17.11.2020 р. по 25.11. 2020 р. не працював. Поставка ж пального 25.11.2020 р. та працевлаштування операторів АЗС 24.11.2020 р. не може свідчить про те, що акцизний склад не працює.

Більш того, як видно із акту перевірки акцизний склад перебував в оренді позивача згідно договору оренди з 18.03.2020 р., що свідчить про ймовірність роботи складу.

Суд вкотре зазначає, що на розпорядника покладено обов`язок подавати електронні документи, в яких зазначати дні по яких акцизний склад не працює , чого позивачем зроблено не було.

А отже штраф за неподання електронних документів в період з 17.11.2020 р. по 25.11. 2020 р. застосовано правомірно, відповідно, рішення про застосування штрафу на суму 9000 грн. не підлягає скасуванню.

Разом з тим, стосовно несвоєчасного подання електронних документів за 11.05.2021 р., то суд вказує, що довідка подана позивачем 12.05.2021 до 23.59 год. (тобто не пізніше наступного дня, що узгоджується з нормами податкового законодавства), що підтверджується витягом із Реєстру та квитанцією від 12.05.2021 р.

Окремо суд вказує, що позивачем не вірно вказано номер податкового повідомлення рішення, зокрема замість №120/02-32-09-03/ зазначено №130/02-32-09-04/.

Відтак, рішення №120/02-32-09-03/ від 06.01.22 р., яким застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання електронного документу за 11.05.2021 р. в сумі 1000 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 5100 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 10,20 грн. (0,20% задоволених вимог).

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 вказаного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Однак, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу не надано жодних доказів, відтак, витрати не підлягають відшкодуванню

В контексті наведеного, оцінюючи подану заяву представника позивача про прийняття рішення щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, беручи до уваги, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу не надано жодних доказів, суд доходить висновку, що клопотання про прийняття рішення щодо судових витрат не підлягає задоволенню .

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Скасувати Головне управління ДПС у Вінницькій області податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №120/02-32-09-03/ від 06.01.22 р. в частині штрафних санкції в сумі 1 000 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення сформовано 29.02.2024 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна