Справа № 750/8539/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/8539/23 Суддя (судді) першої інстанції: Логвіна Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7093123 від 01.06.2023 року про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Деснянського районного суду від 01 вересня 2023 справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення закрито з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст. 238 КАС України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2023 року у задоволенні заяви представника позивача Прокоф`єва Богдана Івановича про стягнення судових витрат по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати повністю ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2023 року по справі № 750/8539/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та винести нове рішення, яким заяву про відшкодування судових витрат задовольнити повністю.

Апелянт вказує, що фактично, в даному випадку відбулося задоволення вимог позивача після подання позовної заяви до суду та як наслідок останній має право на компенсацію понесених ним судових витрат в тому числі правничої допомоги, адже фактично відповідач визнав неправомірність своїх дій.

Апелянт погоджується, що відповідач усунув порушені права позивача, але зазначає, що для цього останній був змушений звернутися до адвоката, який в свою чергу провів відповідний збір доказів та підготував обгрунтований адміністративний позов. Якби позивач не звернувся до адвоката, який би в свою чергу не витратив свій час та не надав кваліфіковану допомогу позивачу, відповідач би ніколи самостійно не скасував би прийняту ним протиправну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Після надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скару від відповідача не надходив.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, як вже було зазначено вище, ухвалою Деснянського районного суду від 01 вересня 2023 справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення закрито з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст. 238 КАС України.

Вищевказана ухвала мотивована тим, що 27.07.2023 Начальником управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Прищепа М., розглянувши матеріали службового розслідування з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин можливого порушення службової дисципліни, що виразилось у винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесено рішення щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7093123 від 01.06.2023 року відносно ОСОБА_1 , а справу про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності закрито.

Отже, добровільне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

В подальшому, у вересні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - Прокоф`єв Богдан Іванович через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

В оскаржуваній в цій справі ухвалі, відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача Прокоф`єва Богдана Івановича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що питання розподілу судових витрат сторін врегульовані ст. 139 КАС, яка не передбачає можливості стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем у разі закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст. 238 КАС України, у зв`язку з чим, заява не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Згідно пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

За приписами частини другої статті 238 КАС України у випадку закриття провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у справі при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн (а.с. 1), а також заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в першій інстанції в сумі 4000,00 грн (а.с. 7-8).

Витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до частини другої статті 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України.

Суд першої інстанції вказував, що зі змісту цих норм закону не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Однак колегія суддів вказує, що частина восьма статті 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, таким чином суд першої інстанції помилково вирішив неможливість стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу.

В даному випадку, на думку апеляційного суду, хоч і відповідач визнав помилку й усунув її, однак, позивач поніс певні витрати на правову допомогу, та має право на їх відшкодування.

Оскільки провадження у справі було закрито внаслідок усунення відповідачем оскаржуваних порушень після подання позовної заяви, то цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.

З огляду на вказані норми права щодо розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі з підстав самостійного задоволення відповідачем позовних вимог позивача, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 має право на стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Отже суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція щодо вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу неодноразово викладена в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20.

Так, у позовній заяві представником позивача було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат до позовної заяви долучено: договір № 18/23 від 09 червня 2023 року про надання правничої допомоги (а.с. 16), згідно з п. 3.1 якого Клієнт проводить Адвокату полату за надані ним послуги в суді першої інстанції по справі вказаній в п. 1.3 даного Договору в розмірі 4000,00 грн; квитанцію серії ААЛ № 091317 на суму 4000,00 грн (а.с. 17); рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару; детальний опис робіт, виконаних адвокатом від 12 червня 2023 року (а.с. 19); ордер (а.с. 18).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 810/2760/17, слід звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції враховується, що будь-яких заперечень щодо неспівмірності заявлених до присудження на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не надано.

Так, із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/15983/20.

Така ж правова позиція була викладена і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19), де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Застосовуючи зазначену вище правову позицію у справі, що розглядається, апеляційний суд зазначає, що відповідачем клопотання про зменшення позивачу суми витрат на оплату правничої допомоги подано не було.

Таким чином, оскільки позивачем було надано належні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, а жодних заперечень щодо заявленого розміру витрат від відповідача не надійшло, що позбавляє можливості перевірки співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Крім іншого, як вже було зазначено вище, позивачем у справі при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн (а.с. 1)

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

Тобто, за встановленим Законом України «Про судовий збір» порядком сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Іншого порядку повернення судового збору з бюджету на підставі частини другої статті 238 КАС України у разі закриття провадження у справі за пунктом 8 частини першої статті 283 КАС України чинним законодавством не визначено.

Разом з тим, клопотання, якого вимагає закон, у матеріалах справи відсутнє, що унеможливлює здійснення відповідної процесуальної дії судом.

Так, при зверненні до суду першої інстанції із заявою про стягнення витрат з відповідача, представник позивача просив лише про стягнення з відповідача надану та сплачену суму, сплачену за правничу допомогу, однак, заяви про повернення сплаченого судового збору не подавав, в той час як безпосередньо в ухвалі про закриття провадження це питання не було вирішено судом.

Таким чином, враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалою закрив провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України, для повернення суми судового збору, позивачу слід звернутись з відповідною заявою до суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з Департаменту патрульної поліції.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2023 року - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2023 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат - задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна