Справа № 600/6323/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Чернівці Справа № 600/6323/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Захід» до Чернівецької митниці Державної митної служби України про визнання протиправними і скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Захід» звернулося до суду з позовом до Чернівецької митниці Державної митної служби України про визнання протиправними і скасування рішень.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2023/00077/2 від 13.03.2023, № UA408000/2023/00082/2 від 16.03.2023, № UA408000/2023/00084/2 від 20.03.2023.

- визнати протиправним та скасувати Картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №408020/2023/000377 від 13.03.2023, №408020/2023/000397 від 16.03.2023, №408020/2023/000411 від 20.03.2023.

В обґрунтування протиправності оскаржуваних рішень позивач посилається на те, що ним для митного оформлення товару було надано митному органу всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України за виключенням тих, які не надаються за конкретних умов. Також посилається на те, що умови контракту та долучені до ЕМД документи з усією очевидністю підтверджують складові митної вартості. На думку позивача, відповідач з формальних підстав відкоригував митну вартість товару, оскільки не має жодних підстав для висновків, що сторони контракту погодили письмову форму та певний стандарт «проміжних» документів, а також, що такі документи мають значення для цілей визначення договірної ціни. Крім цього, рішення суб`єкта владних повноважень не містить мотивування, яким чином ненадання вигаданого ним документа («Замовлення») обумовила висновок про відсутність документального підтвердження складової митної вартості. Представнику митного органу надані платіжні доручення в іноземній валюті, які підтверджують оплату за контрактом на суми, які на порядок перевищують поставки за окремими інвойсами. Враховуючи дати інвойсів можна встановити, що імпортер дійсно здійснював оплату на умовах попередньої оплати до отримання інвойсів. Позивач вважає також безпідставним міркування про те, що інвойси передбачають оплату готівкою. Щодо відсутності заявок на перевезення, позивач зазначає, що такі не віднесенні до переліку документів, зазначених в частинах 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України і декларант не зобов`язаний був її надавати для оформлення, а самі рішення про коригування митної вартості не містять мотивування яким чином відсутність заявок перешкодило встановити вартість перевезення до митної території України за рахунком на оплату та довідкою про транспортні витрати. Щодо відхилення митним органом наданого Експертного висновку, позивач зауважує, що Чернівецька митниця протиправно застосувала до останнього правила пункту 56 Стандарту оцінки, який встановлює вимоги до Звітів про оцінку майна суб`єктів оціночної діяльності. Відтак, позивач вважає, що підстави для коригування митної вартості товару, які навів відповідач є незаконними, а визначення митної вартості за шостим (резервним) методом є необґрунтованим, оскільки відповідачем чітко не зазначено підстави неможливості застосувати попередніх методів визначення митної вартості товару.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на положення, передбачені Митним кодексом України, вказував, що обов`язок доведення ціни товару покладений на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Зазначено, що при аналізі поданих до митного оформлення документів, виявлені розбіжності та неточності, що викликало у митного органу обґрунтовані сумніви щодо повноти, правильності та коректності інформації, зазначеної у вказаних документах. Водночас декларантом не було подано жодного додаткового документа. З огляду на викладене заявлена митна вартість не визнана митним органом. Враховуючи, що такі методи визначення митної вартості як метод визначення митної вартості щодо подібних (аналогічних) товарів, метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості, метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не могли бути використані відповідачем, останнім було обрано метод визначення митної вартості резервний. Надавши пояснення щодо обставин спірних відносин, відповідачем вказано про законність та обґрунтованість прийнятих митним органом та оскаржуваних позивачем рішень. Відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зауважує, що відзив не містить заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, а є простим відтворенням змісту самих рішень. Поданий відзив не спростовує міркувань позовної заяви про те, що відповідач не мав права вимагати додаткові документи на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України.

Відповідач правом подати заперечення не скористався.

Після відкриття провадження у справі клопотань сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні за їх участю до суду не надходило.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 березня 2023 року з метою митного оформлення товару (дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 3мм) позивачем подано митному органу митну декларацію №23UA36U0, згідно з якою фактурна вартість ввезеного позивачем на митну територію України товару складає 14250,11 доларів США (а.с. 37), а митна вартість даного товару згідно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA408000/2023/000077/2 від13.03.2023 року становить 15829,25 дол. США (а.с. 47).

З митної декларації №23UA36U0 та картки відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2023/000377, вбачається, що вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). А на виконання вимог, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, разом з названою декларацією декларантом було надано до митного органу такі документи:

- 0271 Пакувальний лист № від 09.03.2023;

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) № від 09.03.2023;

- 0730 Автотранспортна накладна №825801 від 09.03.2023;

- m3000 Некласифікований комерційний документ б/н від 10.01.2023;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №366 від 25.08.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №367 від 29.08.2022 ;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №369 від 31.08.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №389 від 23.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №391 від 30.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №396 від 18.01.2023;

- 3004 Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №363 від 10.03.2023;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №100323/1 від 10.03.2023 року;

- m3011 Виписка з бухгалтерської документації №ПН-0000047 від 13.01.2023;

- m3014 Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 10.01.2023;

- m3016 Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №120-0014 від 13.01.2023;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 27.11.2020 року;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 25.11.2021 року;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 18.04.2022 року;

- m4104 Зовнішньоекономічний договір (контракт) №TGBZ-061218 від 06.12.2018 року;

- m4301 Договір (контракт) про перевезення №1/18/04 від 18.04.2022;

- 7012 Декларація інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № від 09.03.2023;

- m9000 Декларація якості від 20.04.2022;

- m9000 Лист покупця №19/01-23 від 19.01.2023;

- 9000 Лист продавця щодо помилки б/н від 10.03.2023;

- m9604 Заява щодо тимчасового вивезення №247/13/7.16-28.5-21 від 20.04.2022;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення №23BG004011AA979969 від 10.03.2023 (а.с. 48)

Також 16.03.2023 року з метою митного оформлення товару (дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 4мм) позивачем подано митному органу митну декларацію №23UA08U4, згідно з якою фактурна вартість ввезеного позивачем на митну територію України товару складає 12651,61 доларів США (а.с. 50), а митна вартість даного товару згідно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року становить 13690,75 дол. США (а.с. 60).

З митної декларації №23UA08U4 та картки відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2023/000397, вбачається, що вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). А на виконання вимог, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, разом з названою декларацією декларантом було надано до митного органу такі документи:

- 0271 Пакувальний лист № від 13.03.2023;

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) № від 13.03.2023;

- 0730 Автотранспортна накладна №825578 від 13.03.2023;

- m3000 Некласифікований комерційний документ комерційна пропозиція б/н від 14.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №366 від 25.08.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №367 від 29.08.2022 ;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №369 від 31.08.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №389 від 23.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №391 від 30.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №396 від 18.01.2023;

- 3004 Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №407 від 14.03.2023;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №130323/1 від 13.03.2023 року;

- m3011 Виписка з бухгалтерської документації №ПН-0001335 від 21.12.2022;

- m3014 Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 14.12.2022;

- m3016 Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №120-378 від 20.12.2022;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 27.11.2020;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 25.11.2021;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 18.04.2022;

- m4104 Зовнішньоекономічний договір (контракт) №TGBZ-061218 від 06.12.2018 ;

- m4301 Договір (контракт) про перевезення №1/18/04 від 18.04.2022;

- 7012 Декларація інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № від 13.03.2023;

- m9000 Декларація якості від 20.04.2022;

- m9000 Лист покупця №19/01-23 від 19.01.2023;

- 9000 Лист продавця щодо помилки б/н від 14.03.2023;

- m9604 Заява щодо тимчасового вивезення №247/13/7.16-28.5-21 від 20.04.2022;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення №23BG004011AA981421 від 14.03.2023 (а.с. 61-62).

Крім цього 20.03.2023 року з метою митного оформлення товару (дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 4мм) позивачем подано митному органу митну декларацію №23UA04U2, згідно з якою фактурна вартість ввезеного позивачем на митну територію України товару складає 25303,22 доларів США (а.с. 64), а митна вартість даного товару згідно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року становить 27381,51 дол. США (а.с. 82).

З митної декларації №23UA04U2 та картки відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2023/000411, вбачається, що вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). А на виконання вимог, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, разом з названою декларацією декларантом було надано до митного органу такі документи:

- 0271 Пакувальний лист № від 14.03.2023;

- 0271 Пакувальний лист № від 15.03.2023;

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) № від 14.03.2023;

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) № від 15.03.2023;

- 0730 Автотранспортна накладна №825662 від 14.03.2023;

- 0730 Автотранспортна накладна №825831 від 15.03.2023;

- m3000 Некласифікований комерційний документ комерційна пропозиція б/н від 14.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №366 від 25.08.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №367 від 29.08.2022 ;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №369 від 31.08.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №389 від 23.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №391 від 30.12.2022;

- m3001 Банківський платіжний документ, що стосується товару №396 від 18.01.2023;

- 3004 Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №412 від 15.03.2023;

- 3004 Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №425 від 16.03.2023;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №150323/1 від 15.03.2023 року;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №160323/1 від 16.03.2023 року;

- m3011 Виписка з бухгалтерської документації №ПН-0001335 від 21.12.2022;

- m3014 Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 14.12.2022;

- m3016 Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №120-378 від 20.12.2022;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 27.11.2020;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 25.11.2021;

- m4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 18.04.2022;

- m4104 Зовнішньоекономічний договір (контракт) №TGBZ-061218 від 06.12.2018 ;

- m4301 Договір (контракт) про перевезення №1/18/04 від 18.04.2022;

- 7012 Декларація інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № від 14.03.2023;

- 7012 Декларація інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № від 15.03.2023;

- m9000 Декларація якості від 20.04.2022;

- m9000 Лист покупця №19/01-23 від 19.01.2023;

- 9000 Лист продавця щодо помилки б/н від 15.03.2023;

- 9000 Лист продавця щодо помилки б/н від 16.03.2023;

- m9604 Заява щодо тимчасового вивезення №247/13/7.16-28.5-21 від 20.04.2022;

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення №23BG004011AA982129 від 15.03.2023

- 9610 Копія митної декларації країни відправлення №23BG004011AA982469 від 16.03.2023 (а.с. 83-84).

При перевірці указаних документів посадовою особою митниці встановлено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме:

- згідно п. 3.2 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

- в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367, від 31.08.2022 №369, від 23.12.2022 №389, від 30.12.2022 №391 та від 18.01.2023 №396 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218, загальна сума оплати становить 3300000 дол. США. При цьому, у гр. 42 митної декларації зазначена фактурна вартість 14250,11 дол. США. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що за період з 01 березня по 18 січня 2023 за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 сума оплати склала 7 788 705,55 дол. США. У зв`язку з вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

- відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсів - оплата готівкою протягом 60 днів з дати транспортного документа. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що із початку військових дій на території України за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 оплата здійснюється на умовах передплати або згідно Договору банківської гарантії з AT «УКРЕКСІМБАНК» по мірі необхідності. Змін до контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 щодо нових умов оплати не надано. У зв`язку з чим неможливо перевірити порядок оплати за партію товару;

- згідно п. 1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність Заявок Замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень зданого приводу не надходило;

- експертні висновки Миколаївської торгово-промислової палати щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений в Україну товар з Болгарії, у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на Інтернет ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п.56 ПКМУ від 10.09.2003 N1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі і потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також у даному висновку експертом проведений аналіз та експертиза інвойсів, які не стосуються даної поставки.

Вказані висновки зазначені відповідачем в усіх Рішення про коригування митної вартості, що є предметом даного спору, а саме: №UA408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року, №UA408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року, №UA408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року (а.с. 47, 60, 82).

Додатково відповідач у рішенні про коригування митної вартості №UA408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року зазначив:

- документ від 10.01.2023 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

- листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 10.03.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

Додатково відповідач у рішенні про коригування митної вартості №UA408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року зазначив:

- документ від 14.12.2022 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

- листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 14.03.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

Додатково відповідач у рішенні про коригування митної вартості №UA408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року зазначив:

- документ від 14.12.2022 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

- листами TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 15.03.2023, від 16.03.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

У зв`язку з цим відповідачем запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни з документальним підтвердженням числових значень);

- транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару (для підтвердження умов перевезення та числових значень транспортних витрат, які є складовими митної вартості товару);

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

Також, відповідно до ч. 6 ст. 53 декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У рішеннях про коригування митної вартості товару №UA408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року, №UA408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року, №UA408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року вказано, що декларантом не подано жодного додаткового документа.

За результатом розгляду митної декларації №23UA36U0 та поданих декларантом документів, Чернівецькою митницею винесено Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року.

За результатом розгляду митної декларації №23UA08U4 та поданих декларантом документів, Чернівецькою митницею винесено Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року.

За результатом розгляду митної декларації №23UA04U2 та поданих декларантом документів, Чернівецькою митницею винесено Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року.

Як вбачається з указаних рішень про коригування митної вартості товарів, у них, окрім наведених вище обставин, також зазначено про те, що заявлена митна вартість товарів не може бути визнана митним органом. Відбулась процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митої вартості товарів. Згідно з положеннями п. 1 ст. 55 митим органом буде здійснено коригування митної вартості товару. В митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59, 60 МКУ, неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, 63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Було обрано метод визначення митної вартості - резервний. За основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість товару: МД №UA408020/2023/14001 від 24.02.2023 «Дзеркала склянні, без рами, у листах завтовшки 4 мм, MIRROR, 4 mm. - 2144.34 кв.м Використовується для виготовлення меблів. Торговельна марка SISECAM. Виробник Trakya Glass Bulgaria EAD. Країна виробництва BG», рівень митної вартості 1,12 USD/кг. Висновок: подання нової митної декларації за ціною товару, зазначеному в Рішенні про коригування митної вартості.

Отже, згідно Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року заявлена декларантом митна вартість ввезеного товару згідно митної декларації №23UA36U0 від 13.03.2023 була фактично скорегована митним органом з 0,74 $/кг (15289,25 $ / 20511 кг ) на 1,12 $/ кг (22972,32 $ / 20511 кг), в результаті чого сума митних платежів збільшилась на 56191,81 грн, що вбачається з митної декларації №23UA95U6 від 13.07.2023 року, яка була подана до митного органу позивачем з урахуванням вимог названого рішення.

Таким чином, згідно Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року заявлена декларантом митна вартість ввезеного товару згідно митної декларації №23UA08U4 від 16.03.2023 була фактично скорегована митним органом з 0,65 $/кг (13690,75 $ / 20826 кг ) на 1,12 $/ кг (23325,12 $ / 20826 кг), в результаті чого сума митних платежів збільшилась на 70463,07 грн, що вбачається з митної декларації №23UA86U0 від 16.03.2023 року, яка була подана до митного органу позивачем з урахуванням вимог названого рішення.

Як слідує зі змісту Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року заявлена декларантом митна вартість ввезеного товару згідно митної декларації №23UA04U2 від 20.03.2023 була фактично скорегована митним органом з 0,65 $/кг (27381,51 $ / 41652 кг ) на 1,12 $/ кг (46650,24 $ / 41652 кг), в результаті чого сума митних платежів збільшилась на 140926,12 грн, що вбачається з митної декларації №23UA03U8 від 20.03.2023 року, яка була подана до митного органу позивачем з урахуванням вимог названого рішення.

За таких обставин, не погоджуючись із Рішеннями про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року, №UА408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року, №UА408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року та картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, Приватне підприємство «Захід» звернулося до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі МК України).

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом статті 55 МК України Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: ) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведені висновки узгоджуються з правовим висновками, викладеними у подібних правовідносинах як Верховним Судом України у судових рішеннях від 31 березня 2015 року у справі №21-127а15, від 02 червня 2015 року у справі №21-498а15, так і Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, від 14 серпня 2018 року у справі №826/5868/16.

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів вбачається, що при перевірці заявленої позивачем митної вартості товару відповідач дійшов висновку про те, що подані документи, які підтверджують митну вартість, містять розбіжності, а саме:

1) згідно п. 3.2 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

2) в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367, від 31.08.2022 №369, від 23.12.2022 №389, від 30.12.2022 №391 та від 18.01.2023 №396 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218, загальна сума оплати становить 3300000 дол. США. При цьому, у гр. 42 митної декларації зазначена фактурна вартість 14250,11 дол. США. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що за період з01 березня по 18 січня 2023 за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 сума оплати склала 7 788 705,55 дол. США. У зв`язку з вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

3) відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсів - оплата готівкою протягом 60 днів з дати транспортного документа. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що із початку військових дій на території України за (контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 оплата здійснюється на умовах передплати або згідно Договору банківської гарантії з AT «УКРЕКСІМБАНК» по мірі необхідності. Змін до контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 щодо нових умов оплати не надано. У зв`язку з чим неможливо перевірити порядок оплати за партію товару;

4) згідно п. 1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність Заявок Замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень зданого приводу не надходило;

5) експертні висновки Миколаївської торгово-промислової палати щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений в Україну товар з Болгарії, у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на Інтернет ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п.56 ПКМУ від 10.09.2003 N1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі і потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також у даному висновку експертом проведений аналіз та експертиза інвойсів, які не стосуються даної поставки;

6) документи від 10.01.2023 б/н, від 14.12.2022 б/н заявлені як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

7) листами TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 10.03.2023, від 14.03.2023, від 15.03.2023, від 16.03.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

Варто відзначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень (частина четверта статті 9, частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено суду, що виявлені ним у поданих декларантом документах розбіжності дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості (приписи частини третьої статті 53 МК України).

Поряд з цим, згідно обставин справи, декларантом вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції):

- в МД №23UA36U0 від 13.03.2023 року та Рішенні про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року вказано, що митна вартість ввезеного позивачем товару (дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 3мм), у кількості 20511 кг) складає 15289,25 доларів США, тобто 0,74 $/кг (15289,25 $ / 20511 кг);

- в МД №23UA08U4 від 16.03.2023 та Рішенні про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року вказано, що митна вартість ввезеного позивачем товару (дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 4мм), у кількості 20826 кг) складає 13690,75 доларів США, тобто 0,65 $/кг (13690,75 $ / 20826 кг );

- в МД №23UA04U2 від 20.03.2023 та Рішенні про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року вказано, що митна вартість ввезеного позивачем товару (дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 4мм), у кількості 41652 кг) складає 27381,51 доларів США, тобто 0,65 $/кг (27381,51 $ / 41652 кг ).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2018 року між Тракія Глас Болгарія ЄAД / Trakya Glass Bulgaria EAD, як продавцем, та ПП «Захід», як покупцем, укладено контракт на продаж №TGBZ-061218 (далі - Контракт, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. продавець зобов`язується відвантажити, а покупець купити товар на умовах FOB Варна (Інкотермс-2010) або інших, зазначених в інвойсах.

Згідно пункту 2.1.-2.2 Контракту всі ціни на товар зазначаються в пропозиціях продавця і вказуються в доларах США. У вартість товару включено вартість ящиків тари (контейнерів), у яку запаковано товар, або іншої упаковки, які для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упаковкою; витрати на навантаження, вивантаження та обробку товарів.

Пунктом 4.1 Контракту передбачено, що товар, поставлений за цим Контрактом, буде оплачений банківським переказом на рахунок продавця протягом 120 днів з моменту вивантаження товарів в порту призначення або при продажу товару.

Відповідно до пункту 3.2 Контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на основі замовлень покупця, а згідно пункту 1.2 Контракту кількість кожної партії товарів, доставлених відповідно до цього контракту, має бути визначена в інвойсах продавця в метрах квадратних.

Додатковими угодами від 12.12.2019 року, 27.11.2020 року, 25.11.2021 року, 18.04.2022 року сторони, зокрема: домовились про право покупцю здійснювати передоплату за товар; пролонгували Контракт до 31.12.2023 року; змінили вимоги щодо строку дії банківської гарантії (останній строк - до 31.12.2023 року); збільшили загальну вартість Контракту (до 35 000 000 дол. США); порядок використання «Зворотної тари», вирішили застосовувати правовий режим ввезення у рамках торгівельної операції Додатку В.3 до Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 року («Стамбульська конвенція»).

Відповідно до інвойсу № від 09 березня 2023 року продавцем виставлено рахунок на оплату за товар дзеркала 3 мм. на загальну суму 14250,15 доларів США (2794,14 кв.м. * 5,10 дол. США (ціна з кв.м.).

Згідно листа б/н від 10.03.2023 року Trakya Glass Bulgaria EAD повідомив про допущену технічну помилку в інвойсі № від 09 березня 2023 року, а саме невірно вказано загальна вартість товару 14250,15 доларів США. У зв`язку з допущеними ним помилкою, просив вважати загальну вартість товару 14250,11 доларів США.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначення позивачем у МД №23UA36U0 від 13.03.2023 року фактурної вартості товару саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) 14250,11 доларів США.

Відповідно до інвойсу № від 13 березня 2023 року продавцем виставлено рахунок на оплату за товар дзеркала 4 мм. на загальну суму 12651,57 доларів США (2144,34 кв.м. * 5,90 дол. США (ціна з кв.м.).

Згідно листа б/н від 14.03.2023 року Trakya Glass Bulgaria EAD повідомив про допущену технічну помилку в інвойсі № від 13 березня 2023 року, а саме невірно вказано загальна вартість товару 12651,57 доларів США. У зв`язку з допущеними ним помилкою, просив вважати загальну вартість товару 12651,61 доларів США.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначення позивачем у МД №23UA08U4 від 16.03.2023 року фактурної вартості товару саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) 12651,61 доларів США.

Відповідно до інвойсу № від 14 березня 2023 року продавцем виставлено рахунок на оплату за товар дзеркала 4 мм. на загальну суму 12651,57 доларів США (2144,34 кв.м. * 5,90 дол. США (ціна з кв.м.).

Згідно листа б/н від 15.03.2023 року Trakya Glass Bulgaria EAD повідомив про допущену технічну помилку в інвойсі № від 14 березня 2023 року, а саме невірно вказано загальна вартість товару 12651,57 доларів США. У зв`язку з допущеними ним помилкою, просив вважати загальну вартість товару 12651,61 доларів США.

Відповідно до інвойсу № від 15 березня 2023 року продавцем виставлено рахунок на оплату за товар дзеркала 4 мм. на загальну суму 12651,57 доларів США (2144,34 кв.м. * 5,90 дол. США (ціна з кв.м.).

Згідно листа б/н від 16.03.2023 року Trakya Glass Bulgaria EAD повідомив про допущену технічну помилку в інвойсі № від 15 березня 2023 року, а саме невірно вказано загальна вартість товару 12651,57 доларів США. У зв`язку з допущеними ним помилкою, просив вважати загальну вартість товару 12651,61 доларів США.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначення позивачем у МД №23UA04U2 від 20.03.2023 року фактурної вартості товару саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) 25303,22 доларів США (12651,61 доларів США за інвойсом № від 14 березня 2023 року та 12651,61 доларів США за інвойсом № від 15 березня 2023 року.

Згідно наявних у справі платіжних доручень в іноземній валюті №366 від 25.08.2022 року, №367 від 29.08.2022 року, № 369 від 31.08.2022 року, №389 від 23.12.2022 року, №391 від 30.12.2022 року. №396 від 18.01.2023 року позивачем здійснено передплату за договором №TGBZ-061218 від 06.12.2018 року на суму 550000 дол. США, 750000 дол. США, 950000 дол. США, 100000 дол. США, 500000 дол. США та 450000 дол. США відповідно (а.с. 32-34).

Відносно посилань відповідача в оскаржуваному рішенні щодо ненадання позивачем до митного оформлення замовлень покупця суд вважає такі необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно умов контракту всі ціни на товари обумовлюються в пропозиціях продавця та зазначаються у доларах США, а поставка товару здійснюється партіями, сформованими на основі замовлень покупця.

Водночас, умовами договору не встановлено окремої письмової форми для замовлення покупця, як і не вказано що такі документи є невід`ємною частиною Контракту або ж є обов`язковими для формування вартості товару.

Статтею 53 МК України наведено вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару. З аналізу вказаного переліку вбачається, що замовлення покупця не є тими документами, які можуть підтвердити митну вартість товару в розумінні статті 53 МК України.

Як було досліджено судом, позивачем до митних декларацій №23UA36U0 від 13.03.2023 року, №23UA08U4 від 16.03.2023 року та №23UA04U2 від 20.03.2023 року додано достатньо документів, які підтверджують визначену декларантом митну вартість товарів.

Відтак, твердження відповідача про наявність наведених вище розбіжностей у зв`язку з неподанням замовлень покупця суд вважає безпідставними, оскільки такі фактично не мали впливу на правильність визначення позивачем митної вартості товару за першим методом за ціною договору

Відносно посилань відповідача в оскаржуваному рішенні про неможливість перевірити факт оплати саме тієї партії товару яка оформлювалася в митних деклараціях та порядок оплати за партію товару, то такі суд оцінює критично, оскільки фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17 та постанові від 12 березня 2019 року у справі №803/3649/15.

До того ж, розбіжності у сумах здійсненої передоплати за контрактом на продаж №TGBZ-061218 від 06.12.2018 року із вартістю ввезеного за митними деклараціями №23UA36U0 від 13.03.2023 року, №23UA08U4 від 16.03.2023 року та №23UA04U2 від 20.03.2023 року товару не впливають на правильність визначення митної вартості товару конкретного постачання за вказаними ВМД та не можуть бути однією з підстав для прийняття рішень про коригування митної вартості.

При цьому умовами контракту на продаж №TGBZ-061218 від 06.12.2018 року та додатковою угодою від 12.12.2019 передбачено декілька опцій здійснення оплати за цим договором, в тому числі зафіксовано право покупця здійснювати передоплату за товар. Суму такої передоплати умовами контракту та додаткової угоди сторонами цього Контракту не визначено.

Щодо доводів митного органу з приводу ненадання заявок замовника на здійснення міжнародного перевезення, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ "АФ-ТРАНС" (Перевізник) укладено договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №1/18/04 від 18.04.2022, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а перевізник зобов`язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов Заявок замовника, а Замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату (а.с. 86-87).

На підтвердження понесених транспортних витрат декларантом надано до митної декларації №23UA36U0 від 13.03.2023 року довідку №100323/1 від 10.03.2023 року, згідно якої транспортні витрати становлять 38000 грн та рахунок на оплату №363 від 10.03.2023 року; до митної декларації №23UA08U4 від 16.03.2023 року довідку №130323/1 від 13.03.2023 року, згідно якої транспортні витрати становлять 38000 грн та рахунок на оплату №407 від 14.03.2023 року; до митної декларації №23UA04U2 від 20.03.2023 року довідки №150323/1 від 15.03.2023 року та №160323/1 від 16.03.2023 року, згідно яких транспортні витрати становлять по 38000 грн за кожною довідкою та рахунки на оплату №412 від 15.03.2023 року та №425 від 16.03.2023.

Суд зазначає, що для надання митному органу інформації перевізником позивача були складені спеціальні документи, а саме: довідки про транспортні послуги, що по суті є калькуляціями транспортних витрат, які містять всю необхідну інформацію для митного оформлення товарів (реквізити сторін, сума та валюта платежу, номер автотранспортного засобу та напівпричепу, яким здійснювалося перевезення і який зазначений у CMR), що дає можливість повністю ідентифікувати відповідні рахунки та довідки про транспортні витрати з відповідною поставкою.

Поряд з цим суд зауважує, що ненадання позивачем до митного оформлення заявок на перевезення не впливає на митну вартість оцінюваного товару, а заявлена митна вартість в частині відповідних транспортних витрат може бути визнана на підставі інших документів, наданих до митного оформлення.

У постанові від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18 Верховний Суд зазначив, що аргументи митниці про те, що транспорті витрати обов`язково повинні підтверджуватись актами приймання-передачі виконаних послуг, заявками та платіжними документами правильно відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки пунктом 6 частини другої статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Отже, Митний кодекс України не містить чіткого переліку документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися такими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 вказав, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

На переконання суду, ненадання декларантом заявок на здійснення міжнародного перевезення за наявності відповідних довідок про транспортні витрати, що згідно наведеної позиції Верховного Суду є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів, не свідчить про наявність розбіжностей, які унеможливлюють підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною договору.

Що стосується неврахування Висновків Миколаївської торгово-промислової палати від 13.01.2023 №120-0014, від 20.12.2022 №120-378 щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений товар у зв`язку з відсутністю документального підтвердження числових значень суд зазначає, що у розділі «Загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна» Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440 (далі Стандарт), відсутній обов`язок оцінювача формувати додатки до висновку.

Пункт 56 Стандарту, на який посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, визначає вимоги до змісту Звіту про оцінку майна. Разом із тим, декларант подав митному органу не Звіт про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності, а експертний висновок регіональної ТПП, який за своїм змістом є документом, зазначеним у пункті 8 частини 3 статті 53 МК України, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

А відтак, застосування відповідачем до поданих декларантом Висновків Миколаївської торгово-промислової палати від 13.01.2023 №120-0014, від 20.12.2022 №120-378 діапазону ринкових цін на ввезений товар положень пункту 56 Стандарту суд вважає помилковим, та як наслідок, неврахування митним органом вказаного висновку для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, на переконання суду, є необґрунтованим.

В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості зазначено, що документи від 10.01.2023 б/н та від 14.01.2022 б/н заявлені як прайс, не можуть вважатися прайсом, адже містять відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника.

Однак, суд звертає увагу на те, що прайс-лист не є документом, який підтверджує митну вартість, а подається на вимогу митного органу за наявності підстав, передбачених частиною другою статті 53 МК України.

До того ж, Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 року у справі №815/1780/17 вказав, що прайс-лист не є основним документом на підтвердження митної вартості товару, в зв`язку з чим будь-які сумніви в правильності його складання не повинні впливати на висновок митного органу про необхідність коригування митної вартості товару.

Крім цього Верховний Суд у постанові від 23.10.2020 року у справі №810/690/17 дійшов висновку, що жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Щодо доводів про ненадання інвойсів та митних декларацій країни відправлення з виправленими відомостями щодо вартості товару, то такі суд вважає безпідставними, адже декларантом надано листи від продавця про допущення технічних помилок при написанні загальної вартості товару в інвойсах.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що оригінали інвойсу та експортної декларації неможливо «виправити», оскільки вони подаються митним органам до подання ЕМД та містять митні «штампи», що було достовірно відомо митному органу.

Згідно інвойсу № від 09 березня 2023 року та листа б/н від 10.03.2023 року розбіжність фактурної вартості товару заявленої у МД №23UA36U0 від 13.03.2023 року становить 0,04 доларів США.

Відповідно до № від 13 березня 2023 року та листа б/н від 14.03.2023 року розбіжність фактурної вартості товару заявленої у МД №23UA08U4 від 16.03.2023 року становить 0,06 доларів США.

Як слідує з інвойсів № від 14 березня 2023 року, № від 15 березня 2023 року та листів б/н від 15.03.2023 року, б/н від 16.03.2023 року розбіжність фактурної вартості товару заявленої у МД №23UA04U2 від 20.03.2023 року в сукупності становить 0,08 доларів США.

На переконання суду наведені розбіжності не впливають на заявлену митну вартість товарів. Натоміть декларант надав письмові пояснення, які узгоджуються із всіма іншими документами, а тому відповідні обставини не є правомірною підставою для коригування митної вартості, а тому відповідач діяв протиправно.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням позивача про подання ним разом з митною декларацією до митного органу усіх належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.

Указане свідчить про безпідставність та незаконність оскаржуваних у цій справі рішень.

Також варто зазначити наступне.

Відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів у зв`язку із виявленням наведених вище розбіжностей у документах декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:

- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни з документальним підтвердженням числових значень);

- транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару (для підтвердження умов перевезення та числових значень транспортних витрат, які є складовими митної вартості товару);

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари). ;

Також вказано, що відповідно до ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Надаючи оцінку цим діям, що передували прийняттю оскаржуваних рішень, суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Так, щодо зобов`язання подати інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару позивачем до митної декларації було подано контракт на продаж №TGBZ-061218 від 06.12.2018 року та додаткові угоди, відповідно до яких встановлюються дві опції оплати: передплата та оплата після отримання товару, платіжні інструкції в іноземній валюті №366 від 25.08.2022 року, №367 від 29.08.2022 року, № 369 від 31.08.2022 року, №389 від 23.12.2022 року, №391 від 30.12.2022 року. №396 від 18.01.2023 року, що, на думку суду, є достатнім підтвердження вартості товару.

Відносно зобов`язання надати транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (для підтвердження вартості перевезення, яка є складовою митної вартості товару), то, як вбачається з обставин справи, позивачем до митних декларацій було подано: Договір №1/18/04 від 15.04.2022, довідку №100323/1 від 10.03.2023 року, довідку №130323/1 від 13.03.2023 року, довідку №150323/1 від 15.03.2023 року, прибуткові накладні №ПН-0001335 від 21.12.2022 року та №ПН-0000047 від 13.01.2023, рахунки на оплату транспортних послуг №363 від 10.03.2023 року, №407 від 14.03.2023 року, №412 від 15.03.2023 року та №425 від 16.03.2023 року (а.с. 41 на звороті, 54 на звороті, 68 - на звороті, 74 на звороті, 94, 98).

Що стосується зобов`язання подати страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), то у довідках №100323/1 від 10.03.2023 року, №130323/1 від 13.03.2023 року, №150323/1 від 15.03.2023 року зазначено, що страхування вантажу не здійснювалось.

У ході судового розгляду справи відповідач не довів, що витребувані митним органом у декларанта документи є документами, необхідними для усунення (спростування) саме тих розбіжностей, які мали місце на думку митного органу в документах, поданих позивачем до митного оформлення товару.

У ході судового розгляду справи митним органом як суб`єктом владних повноважень, усупереч наведеним вище нормам матеріального та процесуального права, не надано суду обґрунтованих доводів й, відповідно, не доведено наявності правових підстав для обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей на підтвердження правильності визначення ним митної вартості товару за ціною договору.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржувані рішення на відповідність критеріям, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; недобросовісно й нерозсудливо.

Тому, оскаржувані рішення є протиправними й підлягають скасуванню.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Подані позивачем до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам статті 53 МК України.

Вирішуючи спір, суд також звертає увагу на те, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товару зазначено про проведення з декларантом консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів, вказано причини неможливості застосування другого п`ятого методів визначення вартості товару.

Крім цього, з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року, №UА408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року, №UА408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року вбачається, що в результаті проведеної оцінки митної декларації обрано резервний метод визначення митної вартості.

В оскаржуваних рішеннях зазначено, що за основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість у МД №UA408020/2023/14001 від 24.02.2023 року.

Однак, усупереч обов`язку, встановленого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем у ході розгляду цієї справи МД №UA408020/2023/14001 від 24.02.2023 року не надано та, відповідно, не наведено належного обґрунтування використання саме вказаної митної декларації для визначення митної вартості ввезеного позивачем товару.

Наведене дає суду додаткові підстави для висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваних позивачем рішень про коригування митної вартості товару.

Зважаючи на протиправність прийнятних рішень про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року, №UА408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року, №UА408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року, наявні підстави і для скасування Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2023/000377 від 13.03.2023 року, №UА408020/2023/000397 від 16.03.2023 року, №UА408020/2023/000411 від 20.03.2023 року.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими. Натомість позивач довів незаконність оскаржуваних рішень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявних у справі платіжних інструкцій №5181 від 14 вересня 2023 року та №5217 від 03 жовтня 2023 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 16104 грн 00 коп., то вказана сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача і витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Поряд з цим у поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Наведене обґрунтовано тим, що дана справа не є складною, не потребує аналізу різнопланових норм різних галузей права, разом з тим, під час прийняття рішення про коригування митної вартості митниця кожен свій крок обґрунтовувала нормою закону. У позовній заяві містяться загальні обґрунтування та посилання на норми закону без надання аналізу щодо того, як такі норми, на думку позивача, мають застосовуватись до правовідносин, що склались у даній справі. Тобто наведена адвокатом позивача у позовній заяві позиція є універсальною, висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин фактично взяті із судової практики Верховного Суду на яку посилається позивач у позовній заяві та може бути використана й у інших справах практично без внесення змін до відповідних процесуальних документів Опрацювавши всі позовні заяви, митний орган вважає, що у всіх ідентичні підстави та аргументи, стратегія захисту одна і та сама, посилання на одну і ту ж судову практику та й в цілому більшість тексу відповідає одна одній. Відповідач зауважує, що адвокат під час підготовки всіх послідуючих позовних заяв використовує первісний проект позовної заяви, що вже виключає такі високі витрати на її підготовку.

Так, право відповідача на звернення до суду з таким клопотанням передбачено частиною шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому відповідно до частини першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн, позивачем надано:

- договір про надання правничої допомоги від 02 вересня 2022 року, укладений між Адвокатським бюро «Колесніков Лігал» та Приватним підприємством «Захід»;

- додаткову угоду №КМВ-01/22-23 від 27 березня 2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 02 вересня 2022 року;

- договір про внесення змін від 22 травня 2023 року до додаткової угоди №КМВ-01/22-23 від 27.03.2023 року;

- платіжна інструкція №118 від 08 листопада 2023 року про оплату за представництво інтересів у суді першої інстанції справа №600/6323/23-а.

- детальний опис наданих послуг №ДО/600-6323-23/01 від 13 грудня 2023 року.

При цьому, як вбачається з детального опису наданих послуг №ДО/600-6323-23/01 від 13 грудня 2023 року, сума 15000,00 грн складається з:

- підготовки позовної заяви та її подання, в тому числі, аналіз документів, які надані, витребування додаткових документів та пояснень митного брокера про обставини справ, формування комплектів документів для суду та відповідача (пункт 1);

- підготовка відповіді на відзив, включно із аналізом відзиву, перевірки практики ВС та ЄСПЛ, на яку посилався відповідач.

Проаналізувавши зміст Договору про надання правничої допомоги від 02 вересня 2022 року (зокрема, пункти 2.1, 2.2 розділу 2, пункт 5.1, розділу 5 Договору) та Додаткової угоди №КМВ-01/22-23 від 27 березня 2023 року, договору про внесення змін від 22 травня 2023 року до додаткової угоди №КМВ-01/22-23 від 27.03.2023 року, наданий позивачем детальний опис наданих послуг №ДО/600-6323-23/01 від 13 грудня 2023 року, платіжну інструкцію про оплату послуг, суд вважає про підтвердження сплати позивачем адвокату витрат на суму 15000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

Водночас, вирішуючи клопотання відповідача про зменшення суми витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке.

При визначенні суми відшкодування судових витрат необхідно виходити з критерію розумності їхнього розміру.

У цій справі суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, та беручи до уваги приписи частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого: дана справа відноситься до справ незначної складності; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

При цьому суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №545/2432/16-а, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі №200/7763/19-а, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім цього, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене, суд погоджується із твердженнями відповідача, наведеними у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу, про неспівмірність суми витрат на професійну правничу допомогу у цій справі зі складністю справи, ні зі значенням справи для сторони, ні з ціною позову, адже справа не містить як значної кількості доказів на підтвердження обставин, що підлягали встановленню для правильного вирішення спору, так і не потребувала вирішення складних правових питань у спірних відносинах.

Беручи до уваги зміст Договору про надання правничої допомоги від 02 вересня 2022 року, Додаткової угоди №КМВ-01/22-23 від 27 березня 2023 року, договору про внесення змін від 22 травня 2023 року до додаткової угоди №КМВ-01/22-23 від 27.03.2023 року та детального опису наданих послуг №ДО/600-6323-23/01 від 13 грудня 2023 року, вартість таких послуг Адвокатського Бюро «Колесніков Лігал» як «підготовки позовної заяви та її подання, в тому числі, аналіз документів, які надані, витребування додаткових документів та пояснень митного брокера про обставини справ, формування комплектів документів для суду та відповідача; підготовка відповіді на відзив, включно із аналізом відзиву, перевірки практики ВС та ЄСПЛ, на яку посилався відповідач» - 15000,00 грн є значно завищеною.

Такі дії не потребували витрат адвокатом значної кількості часу.

До того ж суд зауважує, що згідно з інформації із системи "Діловодство спеціалізованого суду" в провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває (перебувало) низка адміністративних справ за позовом Приватного підприємства «Захід» до Чернівецької митниці щодо оскарження рішень про коригування митної вартості та карток відмови у прийнятті митної декларації, відносини у яких є аналогічними відносинам у цій справі, а представництво інтересів позивача здійснював також адвокат Колесніков В.

Наведене в свою чергу виключає наявність в даній справі виключної правової проблеми або ж необхідність зібрання та надання значного обсягу документів, або ж значну кількість документів, як необхідно опрацювати представнику позивача для захисту порушених прав позивача.

З огляду на викладене, суд погоджується із доводами відповідача про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу саме у розмірі 15000,00 грн. Тому, наявні підстави для зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката у цій справі.

Враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, а також зважаючи на те, що: 1) дана справа відноситься до справ незначної складності; 2) ціна позову не є значною; 3) справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;4) окрім позовної заяви, відповіді на відзив та заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, інших заяв з процесуальних питань, клопотань тощо позивачем до суду подано не було; 5) в провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває (перебувало) низка адміністративних справ за позовом Приватного підприємства «Захід» до Чернівецької митниці щодо оскарження рішень про коригування митної вартості та карток відмови у прийнятті митної декларації, відносини у яких є аналогічними відносинам у цій справі, а представництво інтересів позивача здійснював також адвокат Колесніков В., то суд приходить до висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 7500,00 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 7500,00 грн.

За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесенні останнім судові витрати у загальній сумі 23604 грн 00 коп. (7500 грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та 16104 грн 00 коп. сплачений судовий збір).

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Приватного підприємства «Захід» до Чернівецької митниці Державної митної служби про визнання протиправними і скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Чернівецькою митницею Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000077/2 від 13.03.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2023/000377 від 13.03.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Чернівецькою митницею Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000082/2 від 16.03.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2023/000397 від 16.03.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Чернівецькою митницею Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000084/2 від 20.03.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2023/000411 від 20.03.2023 року.

Стягнути з Чернівецької митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Захід» судові витрати у виді судового збору в розмірі 16104 грн 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 лютого 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач Приватне підприємство «Захід» (54031, м. Миколаїв, провул. Першотравневий, 25/2, ), відповідач Чернівецька митниця (58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248-М, ).

Суддя О.П. Лелюк