Справа № 580/3319/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3319/23 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень, у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з 09.10.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2022 по 08.01.2023 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з 09.10.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2022 по 08.01.2023 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовій частині НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України та відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.09.2022 № 165 гриф. був направлений в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ), де перебував з жовтня 2022 року по січень 2023 року та виконував бойові завдання на кордоні з Білоруссю на підставі бойових наказів (розпорядження), які видавались начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 08.01.2023 №4201 позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони на території Чернігівської області: з 09.10.2022 по 31.10.2022; з 01.11.2022 по 30.11.2022; з 01.12.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2023 по 31.12.2023; з 01.01.2023 по 08.01.2023.

Тому вважає, що набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, так як фактично виконував бойові завдання на підставі бойових розпоряджень (наказів) перебуваючи у службовому відрядженні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовій частині НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2023 № 12/731 позивач з 08.10.2022 по 08.01.2023 перебував у службовому відрядженні та оперативному підпорядкуванні начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 36).

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.11.2022 №22/4820-22-Вих, адресованого ІНФОРМАЦІЯ_3, що знаходяться в межах Чернігівської та Сумської областей, не виконують бойові завдання на лінії бойового зіткнення і тому підпункт 7 пункту 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» не застосовується. Довідки про військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які брали участь у бойових діях або заходах за вересень та жовтень 2022 року у складі військової частини НОМЕР_4 , не опрацьовувались (а. с. 139).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 Державної прикордонної служби України від 08.01.2023 № 4201 позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області з 09.10.2022 по 31.10.2022; з 01.11.2022 по 30.11.2022; з 01.12.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2023 по 31.12.2023; з 01.01.2023 по 08.01.2023. Підстава: бойовий наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.09.2022 № 165 гриф (а. с. 27).

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.01.2023 № 22/169-23-Вих, адресованого ІНФОРМАЦІЯ_3 прикордонному загону, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, наказу АДПС України від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» направлено довідку про військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які брали участь у бойових діях або заходах за грудень 2022 року у складі військової частини НОМЕР_4 (а. с. 141).

Із довідки про військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які брали участь у бойових діях або заходах за грудень 2022 року у складі військової частини НОМЕР_4 , вбачається, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь в період з 01.12.2022 по 13.12.2022 та з 21.12.2022 по 31.12.2022 (а. с. 142-143).

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.11.2022 №22/4820-22-Вих, адресованого ІНФОРМАЦІЯ_3, що знаходяться в межах Чернігівської та Сумської областей, не виконують бойові завдання на лінії бойового зіткнення і тому підпункт 7 пункту 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» не застосовується.

Відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.04.2022 №21-1215-2022 «Щодо однакового трактування положень» збільшення додаткової винагороди до 100 тис. грн (із розрахунку на місяць) здійснюється військовослужбовцям, які у районах ведення бойових дій здійснюють охорону і оборону об`єктів Державної прикордонної служби України (у т.ч. військові містечка, пункти постійної дислокації (пункти управління) органів (підрозділів), місця базування (стоянки) корабельно-катерного складу, стоянки літаків (вертольотів), місця тривалого несення служби, пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон України, інші місця й об`єкти, де особовий склад Державної прикордонної служби України виконує визначені законодавством України завдання), а також виконують бойові (спеціальні) завдання на бойових позиціях, блокпостах (контрольно-пропускних пунктах, спостережних пунктах, тощо), збільшення додаткової винагороди визначається лише за дні безпосереднього виконання бойових завдань з відбиття атак (вогневого ураження, бойового контакту з ворогом), збройного нападу на об`єкти, які охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення (вогневого ураження), у т.ч. перебування безпосередньо цих об`єктів під бомбардуванням, артилерійським, ракетним обстрілами.

У зв`язку з вищевикладеним довідки про військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які брали участь у бойових діях або заходах за вересень та жовтень 2022 року у складі військової частини НОМЕР_4 , не опрацьовувались (а. с. 139).

Позивач через представника адвоката Гайструк А. С. звернувся до відповідача із заявою від 03.02.2023, в якій просив нарахувати та виплатити йому в повному розмірі за періоди з 09.10.2022 по 31.10.202, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.01.2023 по 08.01.2023 щомісячну доплату у вигляді додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, з урахуванням фактично виплачених сум (а. с. 28-29).

Відповідач листом від 29.03.2023 № 21-2466-23-вих повідомив позивача, що позивачу виплачено додаткову винагороду з розрахунку до 30 000 на місяць за жовтень, листопад, грудень 2022 та січень 2023. Щодо збільшення розміру додаткової винагороди повідомлено, що позивача не вносили в наказ про збільшення розміру виплати додаткової винагороди до 100 000 грн за жовтень, листопад 2022 року та за період з 01.01.2023 по 08.01.2023, оскільки останній перебував у службовому відряджені та оперативному підпорядкуванні начальника ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв`язку з не наданням ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджуючих документів для виплат на даний час у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні підстави для внесення військовослужбовця в наказ про збільшення розміру виплати додаткової грошової винагороди до 100000 гривень за вказаний позивачем період (період перебування військовослужбовця у відряджені на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_1, окрім грудня 2022 року). Позивачу виплачено збільшену додаткову винагороду за грудень 2022 року, оскільки за даний місяць від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла довідка встановленого зразка. У разі подання ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 прикордонному загону підтверджуючих документів у відповідності до вимог наказу № 392-АГ (наказу № 628-АГ) щодо безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах, останньому буде нарахована та виплачена додаткова винагорода до 100 000 грн за відповідні періоди (дні) такої участі (а. с. 31-33).

Відповідно до архівної відомості з січня 2022 року по грудень 2022 року позивачу був нарахований такий дохід (грошове забезпечення), зокрема (а. с. 34) додаткова винагорода у сумі до 100 000 не нараховувалась і не виплачувалась.

Згідно з архівною відомістю з січня 2023 року по лютий 2023 року позивачу була виплачена додаткова винагорода у січні 2023 року - разом 67 615,55 грн, з них: винагорода ПКМ № 168 (30 тис) - 0,00 грн; винагорода ПКМ № 168 (70 тис) - 54 193,55 грн; у лютому 2023 року - разом 106 174,55 грн, з них: винагорода ПКМ № 168 (30 тис) - 30 000,00 грн; винагорода ПКМ № 168 (70 тис) - 54 193,55 грн. (а. с. 35).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_1 не направляв на адресу відповідача довідку за формою, передбаченою Додатком 2 до 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 №392-АГ, а отже у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., за жовтень та листопад 2022 року, внаслідок чого протиправна бездіяльність відповідача відсутня.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р. (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до вимог частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно вимог статей 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені більш високі норми щодо соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, ніж ті, що містить законодавство України, то застосовуються норми міжнародного договору.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Статтею 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено, що на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до вимог п.3, 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» одними із обов`язків Державної прикордонної служби України є припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України та участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову КМУ № 168 від 28.02.2022 р., пунктом 1 якої (в редакції на період спірних правовідносин) передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

30 липня 2022 року Адміністрацією Держприкордонслужби відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 був виданий наказ № 392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Наказ № 392-/0/81-22-АГ), який був уведений в дію з 01 серпня 2022 року.

01 грудня 2022 року був уведений в дію та застосовується наказ Адміністрації Держприкордонслужби № 628/0/81-22-АГ від 09 грудня 2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Наказ №628/0/81-22-АГ).

Вищевказані накази Адміністрації Державної прикордонної служби України були прийняті у спірний період проходження військової служби позивачем і містять аналогічні за змістом положення, адже видані на виконання, зокрема, пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 (у чинній на дату видачі цих наказів редакції), згідно з яким повноваження на встановлення порядку і умов виплати додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, були надані керівникам відповідних міністерств та державних органів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 533 (далі - Положення № 533), визначено, що Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Пунктом 9 Положення № 533 визначено, що Адміністрація Державної прикордонної служби України в межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів МВС видає директиви, накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Отже, відповідно до вказаного Положення № 533 діяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України у віднесених до її компетенції питань, у тому числі питань, які стосуються виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, спрямовує та координує Міністр внутрішніх справ, що повністю узгоджується зі змістом статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 3 Постанови КМУ № 704.

Водночас, накази № 392-/0/81-22-АГ та № 628/0/81-22-АГ були видані Адміністрацією Державної прикордонної служби України без погодження з Міністром внутрішніх справ. Пунктом 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 878, установлено, що Міністр внутрішніх справ має право, серед іншого, видавати обов`язкові до виконання центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує та координує Міністр внутрішніх справ, накази та доручення з питань, що належать до компетенції таких органів.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.06.2022 року № 383 було затверджено Інструкцію з призначення і виплати в Державній прикордонній службі України одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ № 168.

Однак, враховуючи, що спірним у цій справі є питання нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168, вказана інструкція не застосовується до спірних правовідносин.

На виконання п. 2-1 постанови КМУ №168 наказом Міністра внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 36, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 р. за № 196/39252, затверджений Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Цей порядок розповсюджується на виплати, передбачені як пунктом 1, так і пунктом 2 постанови КМУ № 168.

Проте, вказаний Порядок, з огляду на дату набрання ним чинності (01.02.2023 року), також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Інших наказів, які би встановлювали порядок та умови виплати додаткової винагороди або одноразової грошової допомоги, передбачених Постановою КМУ № 168, Міністерством внутрішніх справ України у період з жовтня 2022 року по січень 2023 року не видавалось.

Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392-АГ та від 09.12.2022 року № 628-АГ, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 3 статті 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, установленому законом.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 року № 493/92 визначено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Указу Президента України від 03.10.1992 року № 493/92, державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Згідно з пунктом 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 (далі - Положення № 731) установлено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси та стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють, скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Пунктом 15 Положення № 731 передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення цих вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Враховуючи те, що накази Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392-АГ та від 09.12.2022 року № 628-АГ містять норми, які зачіпають права громадян (військовослужбовців) на отримання додаткової винагороди, і встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації таких прав, дані накази підлягають обов`язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України. У зв`язку з викладеним, дані накази Адміністрації Державної прикордонної служби України не можуть вважатися такими, що набрали чинності та не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки вони не проходили державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України від 29.11.2022 №22/4820-22-Вих, адресованого ІНФОРМАЦІЯ_3, що знаходяться в межах Чернігівської та Сумської областей, не виконують бойові завдання на лінії бойового зіткнення і тому підпункт 7 пункту 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» не застосовується. Довідки про військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які брали участь у бойових діях або заходах за вересень та жовтень 2022 року у складі військової частини НОМЕР_4 , не опрацьовувались.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Перелік № 309), Чернігівська та Сумська області одночасно включають території, які відносяться до територій можливих бойових дій та територій активних бойових дій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач (Військова частина НОМЕР_1 ), посилався на те, що підставою невиплати позивачу збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди було ненадання начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (де позивач перебував службовому у відрядженні) інформації про дні безпосереднбої участі у бойових діях.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що проблеми, які виникають під час створення та обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не можуть мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, і не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ) видав ОСОБА_1 довідку, в якій зазначено, що він приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресіїна території Сумської області з 09.10.2022 по 31.10.2022; з 01.11.2022 по 30.11.2022; з 01.12.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2023 по 31.12.2023; з 01.01.2023 по 08.01.2023. Підстава: бойовий наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України № 165 гриф від 16.09.2022 (а. с. 27).

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегією суддів було витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби України у ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) докази та пояснення щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 права на додаткову винагороду, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за період з 09.10.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2022 по 08.01.2023 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у заходах.

Також, судом апеляційної інстанції було витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби України у ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) докази щодо участі ОСОБА_1 у період з 09.10.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2022 по 08.01.2023 року у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, а саме - витяги/копії бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, у якому повинно бути зафіксовано факт участі позивача у бойових діях чи заходах та рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу, в якому повинні бути зафіксовані дні безпосередньої участі позивача у бойових діях чи заходах.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 надав пояснення, що журнал бойових дій, книга оперативно-службової діяльності та журнал надходження розпоряджень по підрозділу (документи, які підтверджують дислокацію та виконання бойових завдань позивачем), а також копії бойових донесень у власності військової частини НОМЕР_4 не перебували, так як їх облік та ведення безпосередньо -здійснюються у 2-му відділі прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), та до військової частини НОМЕР_4 з прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_1 ) не надходили.

З огляду на вищезазначене, надати докази щодо участі позивача у спірний період у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України та встановити наявність/відсутність у позивача права на додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у військової частини НОМЕР_4 не має можливості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 також зазначив, що оскільки позивач проходить службу та перебуває на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), рапорт начальника загону - коменданта 2 комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 від 03.11.2022 №1525 стосовно виплати додаткової винагороди до 100 000 гривень за жовтень 2022 року надійшов до управління ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно рапорту першого заступника начальника загону - коменданта прикордонної комендатури ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_3 від 04.11.2022 №1535 (№4606-22-Вх від 09.11.2022) та був відправлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 супровідним листом від 10.11.2022 №22/4372-Вих.

Рапорт начальника загону - коменданта 2 комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 від 01.12.2022 №1893 стосовно виплати додаткової винагороди до 100 000 гривень за листопад 2022 року надійшов до управління ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно рапорту першого заступника начальника загону - коменданта прикордонної комендатури ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_3 від 01.12.2022 №1894 (№5093-22-Вх від 02.12.2022) та був відправлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 супровідним листом від 04.12.2022 №22/4931-Вих.

Дані рапорти було направлено керівництву Військової частини НОМЕР_1 для прийняття правового рішення щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_1 виконано всі заходи щодо надання до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військової частини НОМЕР_1 ) всіх наявних у Військової частини НОМЕР_4 документів щодо позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.10.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2022 по 08.01.2023 з урахуванням фактично нарахованих та виплачених сум.

Також, слід зазначити, що судом апеляційної інстанції було додатково витребувано у Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 прикордонний загін) оригінал або належним чином завірену копію довідки від 08.01.2023 року № 4201 виданої Командиром Військової частини НОМЕР_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1) солдату ОСОБА_1 , який проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 , в тому що він приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області з 09.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 13.12.2022 року; з 21.12.2022 по 31.12.2022 року; з 01.01.2023 по 08.01.2023 року; докази щодо участі або спростування участі ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України у періоди з 09.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 13.12.2022 року; з 21.12.2022 по 31.12.2022 року; з 01.01.2023 по 08.01.2023 року, а саме - належним чином завірені витяги із журналів бойових дій щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях.

Водночас, Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 прикордонний загін) витребувану інформацію до Шостого апеляційного адміністративного суду не надала.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», суд зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шейх салах проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року - скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.10.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2022 по 08.01.2023 з урахуванням фактично нарахованих та виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.10.2022 по 13.12.2022; з 21.12.2022 по 08.01.2023 у таких діях та заходах, з урахуванням фактично нарахованих та виплачених сум.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено «29» лютого 2024 року.