Справа № 695/821/23
Суддя: Степченко М. Ю.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/821/23

номер провадження 2-а/695/1/24

06 лютого 2024 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Шевченка В.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- скасувати постанову серії ДПО18 № 745396, винесену інспектором взводу № 2 РОВО УПП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції Горьовим П. по справі про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що позивача за оскаржуваною постановою було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 450 грн. за те, що він, 18.02.2023 року близько 16 год. 10 хв., у с. Коробівка, Золотоніського району Черкаської обл. по вул. Лугова №7 керував транспортним засобом ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Оскаржувана постанова не містить будь-яких доказів (показів особи, який притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, протоколу про вилучення речей і документів, фіксації технічних засобів, а також інших документів), які підтверджують, що позивач керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія.

За таких обставин позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно, тому підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

13.03.2023 р. суддею прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі.

Ухвалою суду від 14.04.2023 р. замінено первісного відповідача - Головне управління Національної поліції в Черкаській області належним відповідачем - Департамент патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3).

22.05.2023 р. від представника відповідача - Департаменту патрульної поліції - за довіреністю Лебідь А.І. до суду надійшли:

1) клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч.3 ст.123 КАС України, мотивоване тим, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови. Позов надійшов до суду 10.03.2023 р., а останній день оскарження постанови - 28.02.2023 р. Достовірних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, також відсутня заява про поновлення строку.

2) клопотання про витребування доказів, а саме копій пояснень свідків, які були додані до матеріалів справи №695/657/23 та перебувають у Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області. Обґрунтоване тим, що в провадженні Золотоніського міськрайонного суду знаходяться матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, в яких містяться пояснення свідків, які повідомляли про факт керування позивачем транспортним засобом, оскільки факт керування заперечується позивачем. Відповідач не має можливості ознайомитися самостійно з матеріалами справи №695/657/23 та зробити копію пояснень, оскільки не є стороною в справі.

3) відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що 18.02.2023 р. близько 16 год. 10 хв. командир взводу №2 роти з обслуговування водних об`єктів управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Гаркавий Андрій Юрійович (надалі - поліцейський) ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку шляхом патрулювання на службовому автомобілі та виконував службові обов`язки відповідно повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». У цей час на службовий планшет надійшло повідомлення про те, що 18.02.2023 близько 15 год. 54 хв. за адресою: Золотоніський район, с. Коробівка, заявниця повідомила, що біля садиби до будинку зайшли невідомі особи та погрожують її чоловікові ОСОБА_3 та вимагають гроші. Прибувши на місце виклику, виявили групу осіб, серед яких був Позивач - ОСОБА_1 . Власник помешкання надав усні та письмові пояснення, які знаходяться в матеріалах судової справи № 695/657/23, що бачив, що за кермом автомобіля, на якому приїхала дана група осіб, був громадянин ОСОБА_1 . Враховуючи пояснення свідка ОСОБА_3 у поліцейських було достатньо підстав вважати, що керував автомобілем саме Позивач. Під час спілкування з водієм, в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Надалі, поліцейський оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач повідомив, що не має при собі посвідчення водія. Після встановлення особи, поліцейський здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив Позивачеві права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Розглянувши справу, поліцейський, відповідно до ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ч.2 ст. 36 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ДП018 №745396 за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. Надалі поліцейський згідно ст. 285 КУпАП ознайомив позивача зі змістом постанови та вручив її копію. Також, позивачу було роз`яснено зміст ст. ст. 307, 308 КУпАП щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст. 289 КУпАП, щодо порядку оскарження постанови. У п.8 постанови зазначено, що до постанови додається - «відео б/к -00150». З відеозапису з боді камери (02 хв. 10 сек. файлу «3 ») вбачається, що на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія позивач повідомив, що в нього його немає з собою. Поліцейський діяв виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності норм матеріального і процесуального права та є такою, яка не має підстав для скасування. У задоволенні позову просив відмовити.

31.08.2023 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує на те, що стороною відповідача у відзиві не наведено доказів, які б підтверджували умисел позивача та факт порушення ним ч.1 ст.126 КУпАП. Посилання на належні та допустимі докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначений ст.251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. Натомість відповідач спонукає суд дослідити пояснення особи, які знаходяться в матеріалах іншої справи №695/657/23, які не зазначені в оскаржуваній постанові, тим самим порушити принцип безсторонності та змагальності, щоб суд доводив правомірність дій відповідача. Відеозапис, наданий стороною відповідача до відзиву, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Орел С.І. наполягали на задоволенні позовних вимог та просили їх задовольнити. При цьому адвокат зазначив, що позов було відправлено через Укрпошту 28.02.2023 р., тому строк на оскарження постанови не пропущено та відсутні підстави для залишення позову без розгляду. Щодо клопотання про витребування доказів представник позивача заперечував, оскільки відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, мав можливість самостійно надати докази до суду, а не перекладати на суд обов`язок збирання доказів. Покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_1 узгоджуються між собою та з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а також з наданим відеозаписом, на якому не зафіксовано жодних свідків, які б під відеозапис стверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Адвокат звертав увагу на те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейських є не безперервним, постійно переривався. При приїзді поліцейських на виклик їх нагрудні відеокамери не були включені. На відео лише зафіксовано як поліцейський підійшов до ОСОБА_3 і запропонував підписати пояснення, останній відмовився та направив поліцейського до ОСОБА_7 , який підписав пояснення, яке йому не проголошував поліцейський.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Крім того, ст. 289 КУпАП України визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскаржувана постанова винесена та вручена позивачу 18.02.2023 р., а позов щодо її оскарження надіслано позивачем до суду через Укрпошту, який отримано та зареєстровано в суді 10.03.2023 р. Стороною позивача доведено суду та стверджено квитанцією про придбання конверта та марки на Укрпошті про здійснення відправки позову до суду саме 28.02.2023 р. Тобто позивачем дотримано та подано позовну заяву щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності в межах встановлено строку.

У зв`язку з вище викладеним, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду на підставі ч.3 ст.123 КУпАП.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом розгляду в даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення.

Згідно зі ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.1 ст.126 КУпАП покладено на органи Національної поліції.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження в справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та в спосіб, визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З матеріалів справи встановлено, що 18.02.2023 року командиром взводу № 2 РОВО УПП в Черкаській області Гаркавим А.Ю. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДО18 №745396, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. У постанові вказано, що 18.02.2023 р. о 16 год. 10 хв., Золотоніський район, с. Коробівка, вул. Лугова, 7, водій, керуючи транспортним засобом ВАЗ-21093, н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія, чим порушив п.2.1 (а) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 чт.126 КУпАП.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху, визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, крім іншого, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, перевірці в такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законами та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обов`язком суб`єкта владних повноважень згідно ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом із тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як встановлено ч.ч.2, 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду №524/1284/17 від 19.02.2020.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

Так, згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Стороною позивача заперечено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Натомість свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні 26.10.2023 р. ствердив, що того дня саме він керував транспортним засобом, а не ОСОБА_1 . Останній разом з ОСОБА_5 були пасажирами.

У судовому засіданні 26.10.2023 р. свідок ОСОБА_5 вказав, що дійсно 18.02.2023 р. в с. Коробівка автомобілем керував ОСОБА_4 .

У судовому засіданні було переглянуто відеозапис з бодікамери, доданий представником відповідача до відзиву, на якому зафіксовано: факт продуття ОСОБА_1 алкотестеру і факт складання протоколу; 2) на пропозицію пред`явити посвідчення водія ОСОБА_1 відповів, що ходив пішки; 3) поліцейським повідомлено, що буде винесена постанова за ч.1 ст.126 КУпАП та надана для ознайомлення. Натомість на відео не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не було повідомлено його про розгляд справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , 18.02.20223 р. о 16 год. 10 хв., у АДРЕСА_1, керував транспортним засобом ВАЗ-21093, стороною відповідача не надано.

У задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування доказів судом було відмовлено, оскільки відповідачем воно не обгрунтоване та не надано суду доказів неможливості самостійно надати ці докази.

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували наведені позивачем твердження про те, що він не керував автомобілем та не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Позивач заперечує проти вчинення правопорушення, тоді як відповідачі, будучи суб`єктами владних повноважень у спірних відносинах не надали доказів правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу.

Під час розгляду справи встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 у зазначеному в постанові місці та в зазначений час керував транспортним засобом, а тому він не є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі слід закрити, в зв`язку з чим позов підлягає до повного задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені витрати у вигляді судового збору, тому вони підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №745396 від 18.02.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення згідно з п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 відшкодування по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя М.Ю. Степченко