Справа № 420/23070/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23070/23

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

повний текст судового рішення

складено 06.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ), в якому просив:

- визнати протиправними дії ВЧ щодо не звільнення ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язати ВЧ прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він звернувся із рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон), оскільки його дружина має ІІІ групу інвалідності та потребує постійної сторонньої допомоги. У відповідь відповідач вказав, що для звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону немає жодних підстав, а додана довідка до акту огляду МСЕК не дає законні підстави командуванню ВЧ звільнити позивача з лав Збройних Сил України за сімейними обставинами.

Позивач вважає вказані дії відповідача щодо ненадання вмотивованої відповіді на рапорт про звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю) неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси, тому звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ВЧ подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.05.2015 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.12.2022 року.

ОСОБА_1 04.06.2023 року звернувся до відповідача із рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону з тих підстав, що його дружина ОСОБА_3 має ІІІ групу інвалідності та потребує постійної сторонньої допомоги.

На підтвердження інвалідності дружини до рапорту долучено довідку до акту огляду МСЕК серії 12-ААГ №450268 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 .

Листом від 05.06.2023 року (вих.) №182/5485 відповідач повідомив, що для звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону немає жодних підстав, а додана довідка по акту огляду МСЕК №450268 серії 12-ААВ, з якої вбачається 3 (третя) група інвалідності ОСОБА_4 , не дає законні підстави командуванню ВЧ звільнити ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України за сімейними обставинами.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що системний аналіз вищевказаної норми пп.«г» п.2 ч.4 статті 26 Закону дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю незалежно від групи інвалідності. При цьому, вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність.

Доводи відповідача про те, що дружина позивача не є особою з інвалідністю I чи II групи, а тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби, суд не взяв до уваги, оскільки, як зазначалось вище, абз.5 пп.«г» п.2 ч.4 статті 26 Закону передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положеннями статті 1 Закону передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Видами військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону регламентовано початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Так, відповідно до частини 3 статті 24 вказаного Закону закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону, зокрема, у пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону передбачені підстави звільнення військовослужбовців через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

На думку колегії суддів, спірні правовідносини стосуються відмови ВЧ у звільненні позивача з військової служби згідно рапорту за вказаним пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону, оскільки його дружина ОСОБА_4 має ІІІ групу інвалідності.

Позивач наполягає, що наявність у його дружини ІІІ групи інвалідності є достатньою самостійною підставою для звільнення його з військові служби, водночас, ВЧ обґрунтовує свою позицію тим, що виключно наявність у дружини статусу особи з інвалідності І та ІІ групи є підставою для звільнення з військової служби.

Щодо неоднакового тлумачення сторонами спору положень абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону, колегія суддів вважає, що для усунення таких розбіжностей варто звернутися до пояснювальної записки до відповідного законопроекту.

Так, пункт 2 частини 4 статті 26 Закону доповнено підпунктом «г» згідно з Законом №2122-IX від 15.03.2022 року, в редакції Закону №2169-IX від 01.04.2022 року.

Тобто, до внесення вказаних змін Законом №2122-IX, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» такої підстави звільнення військовослужбовців взагалі не містив.

Згідно з пояснювальною запискою до Закону №2122-IX від 15.03.2022 року, проектом вносяться зміни до статей 17, 18 та 26 Закону та статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якими звільняються від військової служби (строкової, під час особливого періоду та мобілізації) окремі категорії військовозобов`язаних із числа осіб з інвалідністю, а також тих, які доглядають за особами з інвалідністю та недієздатними, чи утримують дітей з інвалідністю, дітей, хворих на тяжкі перенатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітей, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органу, потребують паліативної допомоги, при перетині ними держаного кордону України за умов правового режиму надзвичайного або воєнного стану, а також посилення контролю за виїздом за межі України дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, які не досягли 18-річного віку та проживають або зараховані до закладів різних типів, дітей, які не мають такого статусу, дітей, які виховуються в прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, під опікою, піклуванням в умовах введення на території України надзвичайного або військового стану.

Відповідно до висновку Комітету з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів Верховної Ради України, законопроект №7140 розроблено з метою визначення на законодавчому рівні спрощеного варіанту звільнення від військової служби осіб з інвалідністю І та ІІ груп та осіб, які доглядають за такими особами з інвалідністю і хворими дітьми.

Також, згідно вказаного висновку, цим законопроектом вносяться зміни до окремих положень статей 17, 18 та 26 Закону та статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якими звільняються від військової служби (строкової, під час особливого періоду та мобілізації) окремі категорії військовозобов`язаних із числа осіб з інвалідністю І та ІІ груп, а також тих, які доглядають за особами з інвалідністю І, ІІ груп та недієздатними, чи утримують дітей з інвалідністю, дітей, хворих на тяжкі пренатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітей, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органу, потребують паліативної допомоги.

З аналізу наведеного вбачається, що до прийняття Закону №2122-IX від 15.03.2022 року редакція Закону, в тому числі ст.26 Закону, взагалі не містила такої підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби як наявність дружини з числі осіб з інвалідністю (будь-якої групи), а метою прийняття Закону №2122-IX (в частині доповнення пункту 2 частини 4 ст.26 Закону) було саме встановлення такої підстави для звільнення, але за умови наявності І та ІІ групи інвалідності дружини військовослужбовця (в контексті даної справи).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами ВЧ щодо відсутності у позивача права на звільнення з військової служби з викладених у його рапорті підстав, оскільки, на думку колегії суддів, формулювання «I чи II групи», яке зазначене в кінці абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону, є обов`язковою умовою для звільнення та відноситься як до «дружини (чоловіка)», так і до «одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка)», у зв`язку з чим суд вважає, що виключно наявність у дружини позивача I чи II групи інвалідності надає йому можливість для звільнення з військової служби під час мобілізації.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук