Справа № 120/17951/23
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

01 березня 2024 р. Справа № 120/17951/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_4

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі- ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідач), в якому просив:

-визнати незаконною відмову відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 яким відмовлено ОСОБА_2 в наданні відстрочки від призову в ЗСУ.

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надати відстрочку ОСОБА_1 від призову в ЗСУ.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на те, що 16.10.2023 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про надання відстрочки від призову на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з тим, що позивач самостійно виховує неповнолітню дитину. Однак, відповідач листом від 09.11.2023 повідомив, що згідно рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відсутні підстави для оформлення відстрочки, через відсутність доказів, які б підтверджували відсутність участі матері у вихованні сина, рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, свідоцтво про смерть матері, рішення суду про визнання матері безвісно відсутньою, рішення суду про оголошення матері померлою.

Також запропонував позивачу особисто з`явитись для проходження медичного огляду, визначення ступеня придатності за станом здоров`я до військової служби та для уточнення військово-облікових даних із відповідними документами до Першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою від 05.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк, від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позову. Зазначив, що за наслідком розгляду заяви позивача про надання відстрочки від 16.10.2023 року за вхідним № 4/3157 від 17.10.2023 року згідно рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08 листопада 2023 року протокол №38, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відсутні підстави для оформлення відстрочки.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4.

Матеріали справи містять свідоцтво про народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. У графі «Батько» вказано - ОСОБА_1 , у графі «Мати» вказано - ОСОБА_4 .

Також матеріали справи містять паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 № НОМЕР_1 з відмітками щодо виїзду за кордон.

До матеріалів справи долучено копію рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 25.05.2017 р. по справі №151/371/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований 24.06.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області, по актовому запису № 12 - розірвати.

Згідно довідки Виконавчого комітету Чечельницької сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 02.08.2023 №194 вказано що за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина, проживає без реєстрації), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації, зареєстрований в АДРЕСА_2 ), ОСОБА_8 (донька, ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Згідно довідки Виконавчого комітету Чечельницької сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 02.08.2023 № 195 вказано, що дійсно на утримані ОСОБА_1 знаходиться син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з батьком. Вказано, що мати ОСОБА_4 знаходиться на роботі за кордоном. Шлюб між батьками розірвано.

Матеріали справи містять акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, до матеріалів справи долучено рішення виконавчого комітету Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 9 від 10.02.2023, за підписом селищного голови, яким визначено постійне місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

16.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову з підстав визначених в п. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Зокрема, повідомив відповідача про те, що син перебуває на його утриманні і він самостійно виховує неповнолітнього сина. До заяви додав: копію паспорта громадянина України, довідку про реєстрацію місця проживання, копію свідоцтва про народження дитини, рішення суду про розірвання шлюбу, акт обстеження умов проживання, довідка з лікарні, довідка зі школи, копію рішення Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Листом від 09.11.2023 за № 4/2172 четвертий відділ ІНФОРМАЦІЯ_4 вказав, що з метою всебічного та належного опрацювання питань з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, перевірки законності та прийняття обґрунтованих рішень про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з дотриманням норм Конституції У країни, Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про звернення громадян» у четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 створено комісію з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка щотижнево проводить засідання та перевірку підтверджуючих документів. На засіданні вищевказаної комісії було розглянуто Вашу заяву про надання Вам відстрочки відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та встановлено, що в наданому Вами пакеті документів відсутні достатні докази, які, б підтверджували відсутність участі матері ( ОСОБА_4 ) у вихованні сина ОСОБА_3 , а саме: рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, свідоцтво про смерть матері, рішення суду про визнання матері безвісно відсутньою, рішення суду про оголошення матері померлою тощо.

Вказав, що відповідно до абз. 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

На думку відповідача, вказана норма визначає, що військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу у разі наявності у нього на вихованні неповнолітньої дитини та підтвердження відсутності участі другого з батьків у вихованні дитини.

Таким чином, на думку відповідача, документи, подані позивачем у заяві, підтверджують виключно наявність у нього неповнолітньої дитини, але не дають підстав стверджувати про самостійне виховання.

Також запропонував позивачу особисто з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 із документами, які б підтверджували самостійне виховання дитини віком до 18 років.

Крім того, згідно протоколу засідання комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.11.2023 року протокол №38, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відсутні підстави для оформлення відстрочки.

Позивач вважає відмову ІНФОРМАЦІЯ_4 у наданні відстрочки від призову на військову службу протиправною, у зв`язку з чи звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 11 ст. 38 Закону № 2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (Закон № 3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації встановленні статтею 22 Закону № 3543-XII.

Згідно з абзацом 1 частини 1 вказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону №3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

При цьому, статтею 23 Закону №3543-XII для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Аналізом наведеної норми свідчить, що законодавцем чітко вказана підстава при якій військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, при умові самостійного виховування дитини (дітей) віком до 18 років.

Дана норма є імперативною, вичерпною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив окрім вказаних в нормі закону.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації

Згідно з пунктом 2 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Приписами пункту 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про надання відстрочки від призову за мобілізацією згідно абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку з самостійним вихованням дітей віком до 18 років.

На підтвердження самостійного виховання дитини позивач надав: копію паспорта громадянина України, довідку про реєстрацію місця проживання, копію свідоцтва про народження дитини, рішення суду про розірвання шлюбу, акт обстеження умов проживання, довідка з лікарні, довідка зі школи, копію рішення Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання малолітньої дитини.

На підставі досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивач проживає разом з сином за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 25.05.2017 р. по справі №151/371/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований 24.06.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області, по актовому запису № 12 - розірвати.

При цьому, у наданому суду рішенні Чечельницького районного суду Вінницької області від 25.05.2017 р. по справі №151/371/17 не досліджувалось питання виховання спільної дитини подружжя, не встановлювався факт самостійного виховання позивачем неповнолітньої дитини, тощо.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд зауважує, що визначення місця проживання дитини, згідно рішення виконавчого комітету Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 9 від 10.02.2023, за підписом селищного голови, яким визначено постійне місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля його батька ОСОБА_1 , не підтверджує здійснення ним самостійного виховання та утримання, а лише підтверджують дотримання ним цих обов`язків відповідно до закону.

Суд наголошує, що розірвання шлюбу батьків, їх проживання окремо, перебуванням матері за кордоном (як зазначає позивач) встановлення місця проживання дитини, як в цьому випадку - із батьком, не впливає на обсяг прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дітей, не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей, ці обставини не можуть розглядатися як доказ самостійного виховання батьком дітей.

В даному випадку відсутні будь-які належні та допустимі докази, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків або позбавлена батьківських прав, що б свідчило про самостійне виховання позивачем дитини віком до 18 років. Зокрема, відсутні достатні докази того, що мати не приймає участі в утриманні дитини, а саме докази того, що позивач звертався до суду про стягнення з неї аліментів на утримання дітей та докази наявності заборгованості зі сплати аліментів, що б свідчило про те, що мати ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини, або рішення суду про встановлення факту самостійного виховання (самоусунення матері від виховання).

При цьому, позивачем в позовній заяві вказано, що ним до Чечельницького району суду Вінницької області подавалась заява про встановлення факту що має юридичне значення, однак вказав, що судом відмовлено у відкритті провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не був позбавлений права оскаржити таку відмову до відповідного суду апеляційної інстанції.

Суд вказує, що встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення.

Факт перебування фізичної особи на утриманні заінтересована особа може встановити у спосіб, шляхом звернення до органів та організацій за отриманням довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; подання заяви до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Рішенням районного суду, на яке посилається позивач не було встановлено місце проживання дитини виключно з одним із батьків, не встановлено односторонньої опіки батька або позбавлення батьківських прав матері.

Також суд звертає увагу на те, що у законодавстві відсутнє формулювання поняття «самостійне виховання дітей одним з батьків». Разом з тим, Порядок надання відпустки при народженні дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 693, містить визначення термінів «одинока мати» та «одинокий батько». Так, одинока мати - мати, у актовому записі про народження дитини якої відомості про чоловіка як батька дитини внесені в установленому порядку за її вказівкою; мати дитини, батько якої помер, відповідно до рішення суду позбавлений батьківських прав, визнаний безвісно відсутнім або оголошений померлим, якщо ця дитина не була усиновлена іншим чоловіком; одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Виходячи з цього визначення, оскільки матір дитини не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою, не оголошена померлою, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач є одиноким батьком або самостійно виховує неповнолітню дитину.

Також слід врахувати, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

У постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що правовий статус поняття одинокого батька не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття одинокої матері, тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу одинока матір, одинокий батько, необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що батька можна визнати таким, що виховує дитину самостійно, тобто без матері, тільки за наявності реальних перешкод для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо виховання дитини, зокрема, позбавлення матері батьківських прав, визнання безвісно відсутньою чи померлою. Саме по собі розірвання шлюбу, не перебування батьків у шлюбі, реєстрація місця проживання матері окремо від дитини не передбачає, що дитина виховується без матері.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд приходить до переконання, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про статус позивача як батька, що самостійно виховує дитину віком до 18 років, без участі матері у житті такої, ні під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, ні під час подання позовної заяви до суду.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про те, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, не перебування батьків у шлюбі, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини, тому розірвання шлюбу між батьками або не перебування батьків у шлюбі, проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини із батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини.

З вказаних підстав, суд вважає правомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в той час як позивач не надав суду переконливих доказів того, що він самостійно виховує неповнолітню дитину та має підстави для відстрочки від призову на військову службу по мобілізації.

З огляду на викладене вище, на підставі наведених вище доводів, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд не здійснює розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_3)

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: