Справа № 620/9982/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9982/23 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_5 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_5, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки належних йому при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Визнано неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки належних йому при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних мені при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ІНФОРМАЦІЯ_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову задоволенні позовних вимог у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 28.02.2024.

12.01.2024, під № 1247 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Чернігівському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.11.2022 року № 1893 в період з 24 лютого 2022 року по 04 квітня 2022 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи в місті Чернігові.

Наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 03 вересня 2022 року № 320, звільнений з військової служби за станом здоров`я.

12 вересня 2022 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) № 234 виключений зі списків особового складу.

За час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2028 року, позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення з порушенням норм законодавства України, а саме в розмірі нижчому за той на який він мав право.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 620/8695/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2023 року зобов`язано Чернігівський ОТЦК та СП нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2008 року та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої суми.

30 травня 2023 року позивач направив на адресу відповідача заяву про виконання рішення суду, що набрало законної сили.

02 червня 2023 року на його картковий рахунок було зараховано грошові кошти у розмірі 42440,66 грн.

20 червня 2023 року позивач звернувся на адресу відповідача з запитом на інформацію у якому просив повідомити до якого виду виплат належать перераховані йому кошти та надати детальний розрахунок вказаних виплат.

21 та 23 червня 2023 року за вих. №№ 5/10298ф, 5/10523ф відповідач повідомив позивача про те, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 620/8695/22, 02 червня 2023 року на його картковий рахунок було перераховано 42440,66 грн, які є невиплаченою йому, під час проходження військової служби, індексацією грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Таким чином, на момент виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку та повідомлень відповідача від 21 та 23 червня 2023 року вих. №№ 5/10298ф, 5/10523ф, остаточний розрахунок при звільненні з військової служби відповідач провів 02 червня 2023 року.

Позивач вважає, що відповідач мав виплатити йому середній заробіток за час затримки належних йому при звільненні грошових сум, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, обов`язком відповідача є нарахування та виплата мені грошової компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби за кожен день такої затримки, а саме з 22 жовтня 2021 року (наступний день після виключення зі списків особового складу) по 24 листопада 2022 року (проведення повного розрахунку на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі № 620/3524/22). Несвоєчасним розрахунком при звільненні з військової служби відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача.

Відтак, відповідно до приписів ст. 117 КЗПП України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки грошових сум належних при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року.

Натомість, апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував станом на момент звільнення з військової служби позивача відсутності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, що виключає відповідальність, передбачену ст. ст. 116 та 117 КЗпП. Крім того, вказано практиці Верховного Суду, за якою, розмір компенсації має бути співмірним та пропорційним сумі самої затримки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХП від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Як свідчать обставини справи, позивача виключено зі списків особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме, йому не виплачено індексацію грошового забезпечення.

У силу норм статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до норм ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до норм ст. 117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, обов`язком відповідача є нарахування та виплата позивачу грошової компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби з 22 жовтня 2021 року (наступний день після виключення зі списків особового складу) по 24 листопада 2022 року (проведення повного розрахунку на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі № 620/3524/22).

Колегія суддів вважає встановленим допущення відповідачем бездіяльності щодо виплати позивачу при звільненні спірної суми індексації, внаслідок чого, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, відповідно до положень статті 117 КЗпП України.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що станом на момент звернення до суду з даним позовом, редакція ст. 177 КЗпП, визначає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. (Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Однак, враховуючи положення статті 117 КЗпП України, стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, що становить період (182 календарних дні).

Також, колегія суддів зауважує, що за змістом постанови від 25.01.2023 у справі № 757/37241/20-ц, Верховний Суд, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, яка визначає обмеження розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні періодом такої затримки не більше шести місяців, все ж застосовує принцип співмірності, справедливості та пропорційності та зменшує розмір стягнення середнього заробітку.

У даному випадку, сума, з приводу якої заявлено компенсацію, становить та виплачена позивачу із затримкою 02.03.2023 - 42440,66 грн.

Отже, враховуючи принцип співмірності та розумності, період воєнного стану, а також правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає пропорційним, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за шість місяців, що становить 15000,00 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно вирішено спір по суті, однак, при визначенні періоду, за який відповідач має сплатити компенсацію (з 13.09.2022 по 02.06.2023), не врахував приписи актуальної редакції ст. 117 КЗпП (але не більш як за шість місяців), а також, не врахував принципу обґрунтованості та співмірності визначення розміру компенсації, позаяк, сума, з приводу якої виник даний спір та яка виплачена позивачу із затримкою (не у день звільнення зі служби), становить 42440,66 грн, що є неспівмірним з зобов`язанням нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року.

Тож, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Тож, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції в частині визначення періоду за який підлягає нарахування компенсація та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року, та прийняття нової постанови про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, у розмірі 15000 грн.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_5 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року - скасувати в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 13 вересня 2022 року по 02 червня 2023 року.

Прийняти нову постанову в цій частині, якою зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, в розмірі 15000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

У іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко