Справа № 160/31457/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), відповідача-2: Генерального штабу Збройних Сил України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - військова частина НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
29 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), відповідача-2: Генерального штабу Збройних Сил України, в якій просить:
визнати не надання військовою частиною НОМЕР_1 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») відповіді по суті звернення № 17-ТРОС від 15.06.2023р адвоката Дорошенка С.М. в інтересах солдата в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 , - протиправною бездіяльністю;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») розглянути звернення №17-ТРОС від 15.06.2023 року адвоката Дорошенка С.М. в інтересах солдата в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 і надати відповідь по суті звернення;
визнати не надання Генеральним штабом Збройних Сил України відповіді по суті колективного звернення від 26.10.2023 року військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 за участі і підписом солдата ОСОБА_1 - протиправною бездіяльністю;
зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України розглянути колективне звернення від 26.10.2023 року військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 за участі і підписом солдата ОСОБА_1 і надати відповідь по суті звернення.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазнач, що наказом №2 від 01 березня 2022 року старшого солдата ОСОБА_2 призначено на посаду т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 .
26 квітня 2022 року особа - ОСОБА_3 , представившись командиром в/ч НОМЕР_2 , оголосив позивачеві наказ про здачу закріпленої за ним зброї та виданих боєприпасів.
ОСОБА_1 з метою встановлення дати, з якої інженера ВП 227 МО майора ОСОБА_3 було призначено на посаду командира військової частини НОМЕР_2 , через представника звернувся спочатку до командира військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом про надання інформації від 15.06.2023 р. №17-ТРОС, а потім і з запитом до начальника Генерального штабу Збройних сил України.
Відповіді на адвокатський запит на момент звернення позивача з позовом до суду не надано, у зв`язку з чим позивач разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 звернувся до начальника Генерального штабу Збройних Сил України з запитом про надання інформації стосовно призначення інженера ВП 227 МО майора ОСОБА_3 на посаду командира військової частини НОМЕР_2 .
Однак, відповіді на колективний запит позивачем отримано не було.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді по суті поданих звернень, у зв`язку з чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та ухвалено:
Клопотання позивача про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - задовольнити.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
В той же час, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
Однак, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Відповідно до пункту 5 розділу III Інструкції №735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
У позовній заяві позивач зазначає, що звернення 17-ТРОС від 15.06.2023 року до цього часу нібито не розглянуто відповідачем-1.
Таким чином, твердження позивача про те, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано відповіді на звернення 17-ТРОС від 15.06.2023 є хибними, та таким, що не відповідає дійсності, тобто в діях відповідача-1 відсутня будь-яка протиправна бездіяльність.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Частиною 1 статті 5 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Разом з тим, з урахуванням вимог статті 7 Закону №393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Так, аналізуючи приписи Закону № 393/96-ВР, представник відповідача-2 зауважує, що законодавець, передбачаючи право/обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування пересилати за належністю звернення громадян іншому (відповідному) органу чи посадовій особі, мав на меті забезпечити заявнику об`єктивний та всебічний розгляд його заяви.
Аналогічний висновок щодо вказаної норми права висловив Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 у справі № 826/717/16.
Запитувана інформація за своєю природою є правовою інформацією, оскільки позивач в своєму запиті фактично просив надати роз`яснення та консультації з правових питань, а саме - з питання проходження військової служби громадянами України з посиланням на відповідні положення законодавства, що, в свою чергу, підпадає під дію Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
За результатом опрацювання було визначено поінформувати автора звернення.
Оригінали документів встановленим порядком було передано на адресу КСТрО ЗС України.
Таким чином, на думку представника відповідача-2, оскільки у визначений термін та з дотриманням приписів статті 7 Закону №393/96-ВР, було переслано за належністю відповідному органу (КСТрО) для подальшого розгляду запит (звернення) позивача від 23.10.2023, та беручи до уваги надання відповіді на нього безпосередньо позивачеві (Лист військової частини НОМЕР_3 від 11.11.2023 Вих. №3/5616) - відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог.
18 грудня 2023 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій представник позивача зазначає, що необґрунтованість та надуманість тверджень відповідача-1 є очевидною з огляду на наступне.
Позивач згідно Закону та умов Договору №3/22/2-ДОАС від 15.11.2022року «Про надання кваліфікованої правничої допомоги адвоката» надав доручення своєму представникові-адвокатові звернутись в його інтересах з адвокатським запитом до старшого командира в/ч НОМЕР_1 (РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») з тих особистих питань, на які він не міг отримати офіційну відповідь безпосередньо у в/ч НОМЕР_2 ( 232 бат. ТРО) та вищестоящого до нього командування в/ч НОМЕР_3 ( 128 бриг. ТРО).
У свою чергу на виконання своїх обов`язків за Договором представник позивача адвокат ДоКА Дорошенко С.М., діючи в межах повноважень за ст. ст.20-26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в інтересах позивача подав запит № 17-ТРОС від 15.06.2023 року до в/ч НОМЕР_1 , який як РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснює оперативне керування в/ч НОМЕР_3 та в/ч НОМЕР_2 , тобто виступає до них старшим командиром.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
У порушення вказаних приписів Закону відповідач-1, отримавши передбачені Законом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та адвокатського ордера - не надав відповіді на адвокатський запит по суті.
Фактично відповідачем-1 було проігноровано запит у спосіб заперечення повноважень адвоката, натомість висунуто неправомірні вимоги надати замість доданого ордера інший документ - електронний ордер .
Відповідач-1 не надав жодних аргументів на підтвердження своїх доводів про виконання вимог Інструкції про звернення та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних силах України.
Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ (розгляд звернень громадян) Інструкції №735, звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення й прийняте рішення.
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ - рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення.
Зміст листа №1542/5359 від 18.06.2023 року доводить, що відповідачем-1 не було дотримано ані вимог пункту 6, ані вимог пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №735.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання та обліку ордерів встановлюються Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41.
Відповідно до пункту 3 Положення №41, в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1).
У той же час, відповідно до пункту 5 Положення №41 ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 11 Положення №41 ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Окрім того, відповідно до пункту 4 Рішення №41, адвокатам України дозволено в строк до 01 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону.
Таким чином, враховуючи подання разом з адвокатським запитом 17-ТРОС від 15.06.2023 року копії ордеру невстановленого зразка, представником позивача було не дотримано вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також не підтверджено правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах позивача при подачі зазначеного вище адвокатського запиту.
У свою чергу, колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в постанові від 13 листопада 2023 року у справі № 500/796/23 зазначила наступне:
«Наведені правові норми дають підстави дійти висновку, що подання адвокатом адвокатського запиту у зв`язку із наданням правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги, є професійним правом адвоката.
Достатніми документами для підтвердження повноважень адвоката у разі направлення адвокатського запиту, зокрема, до суб`єкта владних повноважень про надання інформації, необхідної адвокату для надання правової допомоги клієнту, є копії ордера та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Застереження щодо обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги, зазначають в ордері».
Одночасно з цим, на виконання вимог пункту 8 розділу III Інструкції №735, командуванням військової частини НОМЕР_1 в строки встановлені частиною 2 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» було надано письмову відповідь представникові позивача.
Таким чином, враховуючи те, що саме ордер є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта, а також факт того, що представником позивача разом з адвокатським запитом 17-ТРОС 15.06.2023 року було подано ордер, який за своєю формою не передбачений Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41, в діях командування військової частини НОМЕР_1 відсутня будь-яка протиправна поведінка стосовно позивача під час проходження ним військової служби.
З огляду на вищезазначене, командування військової частини НОМЕР_1 діяло в межах чинного законодавства та в його діях відсутні ознаки протиправності.
01 січня 2024 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2 вх.№11/24, в якій представник позивача зазначає, що відповідач-2 фактично не надав відповідь на вказаний запит, нібито через те, що питання не віднесені до його повноважень, посилаючись на таке.
Так, позивач з іншими військовослужбовцями в своєму колективному запиті фактично просили Генеральний штаб ЗСУ підтвердити або спростувати сам факт переведення ним інженера ВП №227 МО майора ОСОБА_3 до складу ЗСУ та підтвердити або спростувати сам факт узгодження Генеральним штабом ЗСУ в/ч НОМЕР_2 , підтвердити або спростувати сам факт надходження до Генерального штабу ЗСУ інформації про винесення наказу №27 від 17.04.2022 року командиром в/ч НОМЕР_3 про призначення на посаду Т.в.о командира в/ч НОМЕР_2 всупереч встановленого МОУ порядку призначення осіб на керівні посади військових частин.
Вирішення цих питань та надання запитуваної інформації про здійснені дії Генерального штабу ЗСУ та отримання ним інформації в період квітня по 29.05 було віднесено до виключних повноважень відповідача-2, оскільки саме ним готувався подальший наказ №666 від 29.05.2022 року Головнокомандувача ЗСУ про призначення на посаду командира в/ч НОМЕР_2 інженера ВП №227 МО майора ОСОБА_3 .
Однак, відповідач-2 фактично усунувся від надання по суті відповіді на ці питання.
З урахуванням викладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
На виконання ухвали про відкриття провадження по справі від 04 грудня 2023 року від представників військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пояснень щодо позову та відзивів відповідачів не надходило, з заявами, зверненнями представники третіх осіб на адресу суду не зверталися.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись до начальника Генерального штабу Збройних сил України з запитом від 23.10.2023 року, в якому просили надати інформацію, чи надходили від РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » дані про видачу, реєстрацію наказу №27 від 17.04.2022 року командира в/ч НОМЕР_3 про призначення провідного інженера ВП №227 МО майора Акуліча на посаду т.в.о командира в/ч НОМЕР_2 .
У зверненні заявники просили також роз`яснити, які саме посадові особи в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_3 мають нести відповідальність за невидачу їм військових квитків в період з 01.03.2022 року по 04.06.2022 року, а також по сьогодні, відповідальність за не розгляд їх рапортів про переміщення з в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_5 та за їх переслідування, як свідків розвантаження у квітні 2022 року більше ніж 300 автоматів та гранатометів, щодо яких в Генштаб СТрО подано відомості про списання через втрату в бою.
Представник позивача адвокат Дорошенко Сергій Миколайович звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом №17-ТРОС від 15.06.2023 року, в якому представник позивача просив надати відомості:
- про причини невидачі командуванням в/ч НОМЕР_2 військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 військових квитків з відповідними відмітками в період з 01.03.2022 року по 05.06.2022 року та з 06.06.2022 року по сьогодні;
- відомості про призначення командиром в/ч НОМЕР_3 відповідальних осіб на посаду т.в.о командира в/ч НОМЕР_2 в період з 01.03.2022 року по 05.06.2022 року та їх зняття з цієї посади а також про реєстрацію відповідних наказів в «Книзі обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_3 », згідно підпунктів 2.9.1.10, 2.9.1.21 Інструкції №124 Міністерства оборони України;
- дані наказу командира в/ч НОМЕР_3 про затвердження акту приймання-передання посади за підписами ТВО командира в/ч НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 , новопризначеного на посаду майора ОСОБА_3 та представника старшого командира в/ч НОМЕР_3 згідно статей 61, 62 СВС, а також про його реєстрацію в «Книзі обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_2 », - згідно підпунктів 2.9.1.10, 2.9.1.21 Інструкції №124 Міністерства оборони України;
- дані наказу командира в/ч НОМЕР_2 майора ОСОБА_3 про свій вступ на посаду - згідно статей 61, 62 СВС, а також про його реєстрацію в «Книзі обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_2 », - згідно підпунктів 2.9.1.10, 2.9.1.21 Інструкції №124 Міністерства оборони України.
На вказаний запит військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 18 червня 2023 року №1542/5359.
У відповіді відповідачем зазначено, зокрема наступне:
"Як слідує з доданих до запиту документів, Вами до запиту надано ордер від 13.06.2023 р. за формою, що вже є недійсною.
Відтак, до запиту не надано вичерпного переліку документів, що підтверджують обсяг повноважень адвоката для звернення до військової частини НОМЕР_1 з відповідним запитом.
Звертаємо увагу, що частина запитуваної у запиті інформації є інформацією з обмеженим доступом.
Відтак, вказані документи можуть бути надані суду в обсягу необхідному для розгляду справи за відповідною ухвалою в порядок та спосіб передбачений процесуальним законодавством.
З урахуванням викладеного зазначаємо, що запитувана інформація може бути отримана безпосередньо військовослужбовцем у командування військової частини НОМЕР_2 або за повторним запитом з наданням відповідних документів, що передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»".
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненадання ОСОБА_1 відповідей по суті поданих звернень, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
У Законі України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» закріплено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
Відповідно до статті 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Згідно зі статтею 21 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VІ від 13.01.2011 року публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно до частини 2 статті 6 Закону України, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Згідно до частин 1, 2 статті 13 вказаного Закону України розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Відповідно до частин 1-4 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону України розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно до частин 1, 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач, зокрема, має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно до частин 1, 2 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Відповідно до пункту 1 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41 положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.
Згідно до підпунктів 2-5 Положення ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.
В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.
Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пунктів 4-6 рішення Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41 дозволено адвокатам України в строк до 01 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону.
Типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України №36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 01 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні).
Визнано таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, крім Додатка №1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №36 від 17 грудня 2012 року та пункту 18 Положення, які діють до 01 січня 2022 року.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно до підпунктів 1, 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Генерального штабу Збройних Сил України з запитом про надання інформації від 23.10.2023 року.
З запиту про надання інформації від 23.10.2023 року вбачається, що всі порушені питання стосуються рішень, дій та бездіяльності посадових осіб військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , які підпорядковані командуванню Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
Враховуючи викладене, Генеральним штабом Збройних Сил України правомірно направлено запит про надання інформації від 23.10.2023 року командувачу Сил територіальної оборони Збройних Сил України на підставі пункту 14 розділу ІІ Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України.
Також, представником позивача адвокатом Дорошенком С.М. було направлено до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит №17-ТРОС від 15.06.2023 року.
При цьому сторонами не заперечується, що до запиту адвокатом було долучено копії ордерів, виготовлених за Типовою формою ордера, виготовленою друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону.
Вказане стало підставою для відмови в наданні запитуваної інформації, про що зазначено у листі військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2023 року №1542/5359.
Докази направлення листа представникові позивача містяться в матеріалах справи.
З проаналізованих положень нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини стосовно виготовлення та використання ордерів на надання правової допомоги, вбачається, що адвокатам України дозволено використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону, в строк до 01 січня 2022 року.
Адвокатський запит, надісланий адвокатом Дорошенком С.М. до військової частини НОМЕР_1 №17-ТРОС, датований 15.06.2023 року.
Таким чином, станом на день складання адвокатського запиту №17-ТРОС від 15.06.2023 року не можна було використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону.
Доводи представника військової частини НОМЕР_1 стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду в зв`язку з тим, що частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, не приймаються судом до уваги.
Спірні правовідносини в даній справі виникли не з підстав прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а з підстав звернення позивача та його представника до відповідачів з запитами про доступ до публічної інформації.
Таким чином, до спірних правовідносин має застосовуватись шестимісячний строк, встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який позивачем не пропущений.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), відповідача-2: Генерального штабу Збройних Сил України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - військова частина НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник