Справа № Н/240/9543/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Житомир справа № Н/240/9543/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву керівника Житомирської обласної прокуратури Білошицького Олександра Васильовича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за його позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся керівник Житомирської обласної прокуратури Білошицький Олександр Васильович із заявою про перегляд рішення суду в адміністративній справі №240/9543/23, з підстав визначених пунктом 3 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аргументуючи підстави подання заяви зазначив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у адміністративній справі №240/9543/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023, відмовлено у задоволенні позову Житомирської обласної прокуратури до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу. Пояснює, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем внаслідок невиконання рішення суду №240/1235/21, яким зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітну плату виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Пояснює, що за результатами касаційного перегляду постановлені судом першої інстанції та апеляційним судом судові рішення у справі №240/1235/21 скасовані, в частині позовних вимог щодо стягнення з Житомирської обласної прокуратури частини заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Справу №240/1235/21 направлено до Житомирського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

З наведених підстав заявник вважає, що існують підстави для скасування судового рішення прийнятого у справі №240/9543/23, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Житомирської обласної прокуратури до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 відкрите провадження у справі за нововиявленими обставинами та призначено судове засідання на 12:00 27.02.2024.

08.02.2024 від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач, відділ) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу виконавчий лист не визнавався таким, що не підлягає виконанню. Одночасно зауважує, що під час винесення вказаної постанови враховано листи заступника керівника прокуратури від 12.07.2022 №15/2-349 та від 10.11.2022 №15/2-615, однак звернення боржника до суду із заявою про роз`яснення судового рішення не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, а також не звільняє боржника від виконання рішення суду чи відповідальності за його невиконання.

У визначений судом дату та час до суду з`явилася представниця Житомирської обласної прокуратури, просила задовольнити подану заяву з підстав скасування судового рішення, що підлягає перегляду.

Представник відділу та третя особа, які належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду заяви до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Протокольною ухвалою суду від 27.02.2024 постановлено подальший розгляд заяви здійснювати у порядку письмового провадження.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали заяви про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №240/9543/23 за нововиявленими обставинами та дослідивши письмові докази, суд зважає на наступне.

Встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу у межах виконавчого провадження ВП №68754998 щодо зобов`язання Житомирської обласної прокуратури нарахувати ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітну плату виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період. В постанові вказано про необхідність виконання рішення суду протягом 10-ти робочих днів та направлено боржнику до виконання.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 у справі №240/1235/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування ОСОБА_1 з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону №1697-VII та зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітну плату виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону №1697-VII, з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року скасовано в частині стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2020 і по день фактичного розрахунку та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. Іншу частину рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.12.2023 скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 у частині, якою визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування ОСОБА_1 з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону №1697-VII та зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітну плату, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону №1697-VII, з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період. Ухвалено у вказаній частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про: визнання протиправною бездіяльності Житомирської обласної прокуратури щодо невиплати частини заробітної плати та стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплаченої частини заробітної плати за період з 26.03.2020 по 31.12.2020 у сумі 279 210,71 грн, яка включає невиплачену частину посадового окладу, надбавку за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень. А також скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у частині позовних вимог про стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в сумі 21 380,94 грн та про стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31 грудня 2020 і по день фактичного розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 1018,14 грн за кожен день затримки розрахунку.

Таким чином, судове рішення прийняте у справі №240/1235/21, яке стало підставою для ухвалення судового рішення у справі №240/9543/23 касаційним судом скасоване, а тому підлягає перегляду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону №1404-VІІІ передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону №1404-VІІІ встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Положеннями статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 4 статті 19 Закону №1404-VІІІ сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вже зазначалося, після встановлення державним виконавцем факту невиконання рішення суду, в частині позовних вимог щодо зобов`язання Житомирської обласної прокуратури нарахувати ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітну плату виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону №1697-VII, винесена оскаржувана постанова.

За твердженнями позивача, судове рішення в частині виплати заробітної плати не виконане, у зв`язку із незрозумілістю способу її нарахування заробітної плати, з огляду на що до суду подана заява про роз`яснення судового рішення.

При цьому, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Пунктом 3 частини другої статті 361 КАС України визначено, що підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

За приписами ч.1 ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Пунктом 2 частини четвертої статті 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Частиною 1 статті 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала.

За висновком Верховного Суду сформованим у справі №240/1235/21 до прокурора, який не пройшов успішно атестацію та не переведений за її наслідками на посаду в Офіс Генерального прокурора, обласну чи окружну прокуратури, застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX, зі змісту якого випливає, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Тобто, Верховний Суд дійшов висновку, що позивач враховуючи положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX не має права на виплату заробітної плати в порядку, встановленому статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", оскільки не обіймав посаду прокурора ані в окружній, ані в обласній прокуратурі.

Наведені вище обставини визнаються судом нововиявленими обставинами в розумінні п.3 ч.2 ст.361 КАС України, а тому є підставою для скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2023.

З огляду на що, постанова державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду в частині нарахування Житомирською обласною прокуратурою ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону №1697-VII підлягає скасуванню.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що заява керівника Житомирської обласної прокуратури Білошицького Олександра Васильовича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі підлягає задоволенню, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №240/9543/23 скасуванню. Суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 08.03.2023, винесену у виконавчому провадженні №68754998 про накладення штрафу на Житомирську обласну прокуратуру в розмірі 5100 гривень.

Статтею 244 КАС України визначено, що суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що Житомирська обласна прокуратура діяла не як суб`єкт владних повноважень, а як позивач (боржник) до суб`єкта владних повноважень відповідача, щодо оскарження постанови про накладення штрафу, при цьому будучи стороною виконавчого провадження, в межах наданих пунктом 1 частиною 1 статті 19 КАС України, суд дійшов висновку, що підлягають стягненню судові витрати, у вигляді сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Разом з тим, розглядаючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 травня 2023 року та додатковій постанові від 30.10.2023 (справа №815/4246/17).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, суд дійшов висновку про задоволення заяви за нововиявленими обставинами та стягнення з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Житомирської обласної прокуратури судового збору у розмірі 4026,00 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Заяву керівника Житомирської обласної прокуратури Білошицького Олександра Васильовича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №240/9543/23 скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов керівника Житомирської обласної прокуратури Білошицького Олександра Васильовича до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 08.03.2023 винесену у виконавчому провадженні №68754998 про накладення штрафу на Житомирську обласну прокуратуру в розмірі 5100 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4026 грн (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Єфіменко

Повне судове рішення складене 29 лютого 2024 року