Справа № 420/15632/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/15632/23

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Дата і місце ухвалення 18.10.2023р., м.Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

28.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Служби відновлення та розвитку інфраструктури, яка полягає у не встановленні дорожніх знаків згідно зі схемою організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 в період з 05.03.2021 року по 24.02.2022 року;

- зобов`язати Службу відновлення та розвитку інфраструктури встановити дорожні знаки відповідно схеми організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 450+500 (ліворуч, праворуч);

- відстрочити виконання прийнятого рішення по справі на один рік відповідно до ст. 378 КАС України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт зазначив, що Служба відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області є суб`єктом владних повноважень, та відповідно обов`язок доказування у даній справі мав бути покладений саме на відповідача.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ч. 2 ст. 77 КАС України щодо покладення на відповідача обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

З огляду на викладене апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись на недостатність доказів порушення з боку позивача, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень не виконав обов`язку щодо доказування правомірності власних дій, та не надав суду жодних матеріалів, які свідчать про його правомірні дії.

Апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності бездіяльності відповідача, лише з причин своєчасного надання відповідей на запити є хибним, та підлягають перегляду.

З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року та постановити нове, яким позов задовольнити.

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником транспортного засобу та користувачем автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса. Позивач зазначив, що 05.03.2021 року на автодорозі Київ-Одеса 452 км. + 800 він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобілів Hyundai Sonata та Тоуоtа Рrius.

З метою всебічного дослідження обставин ДТП (в тому числі, визначення максимально допустимої швидкості руху) позивачем, через представника адвоката О.М. Щерблюка було зроблено низку адвокатських запитів до Служби автомобільних доріг (Служба відновлення та розвитку інфраструктури) щодо надання копій схем організації дорожнього руху на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811.

У відповідь на запит від 18.05.2021 року Службою автомобільних доріг було надано схему організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+500 затверджену 23.03.2021 року. Також у відповіді зазначено, що схема організації дорожнього руху на даній ділянці була погоджена Департаментом патрульної поліції України листом від 23.03.2021 року № 6305/41/24/02-2021. В період з 01.03.2021 року по 10.03.2021 року була дійсна попередня схема організації дорожнього руху, погоджена ГУНП в Одеській області.

В свою чергу у відповідь на запит від 03.04.2023 року Службою відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області листом від 12.05.2023 року № 02-1077/12 повідомила позивача про те, що на момент скоєння ДТП, 05.03.2021 року в Службі відсутні інформація щодо наявності табличок 7.5.1 «Вид ТЗ» до дорожніх знаків. Щодо відсутності табличок 7.5.1 «Вид ТЗ» до дорожніх знаків на теперішній час повідомлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, враховуючи можливе ускладнення соціально-гуманітарної обстановки в державі на автомобільних дорогах загального користування державного значення було прийнято рішення про влаштування дорожніх укріплень «контроль-пропускний пункт» (КПП/Блокпост) для здійснення контролю руху та перевірок чи блокування людей і транспортних засобів, в тому числі на ділянці автодороги М-05 Київ-Одеса, км 452+811. Також зазначено, що на даній ділянці розроблена та затверджена схема ОРД, на якій не передбачено встановлення табличок 7.5.1 «Вид ТЗ».

Крім того у листі Служба відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області вказала на те, що зауваження ОСОБА_1 прийняті до уваги та по завершенню дії правового режиму воєнного стану дорожні знаки, в тому числі і таблички 7.5.1 «Вид ТЗ» будуть встановлені згідно схеми ОДР для заїзду-виїзду майданчиків ГВК на автодорозі М-05 Київ-Одеса, км 452 +811.

Також відповідачем у додатках до вказаного листа було направлено позивачу тимчасову схему ОДР для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811, дійсну станом на 27.03.2023 року.

Як зазначив у своєму позові ОСОБА_1 , після отримання відповідних копій схем ОДР для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811, дійсних станом на 05.03.2021 року та станом на 27.03.2023 року, ним було виявлено невідповідність фактично встановлених дорожніх знаків зі схемою організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811, а саме, відповідно до наданих схем дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50» має бути встановлений разом з табличкою 7.5.1 «Вид транспортного засобу (вантажні автомобілі)», з дублюванням на розділювальній смузі.

Позивач зазначив, що відповідно до схеми організації дорожнього руху дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50», що встановлений разом з табличкою 7.5.1 «Вид транспортного засобу (вантажні автомобілі)», поширює свою дію виключно на вантажні автомобілі. Однак, на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 в період з 05.03.2021 року по 24.02.2022 року була відсутня табличка 7.5.1 «Вид транспортного засобу (вантажні автомобілі)», яка конкретизує на які саме авто поширюється дія дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50».

Позивач вказав, що факт відсутності таблички 7.5.1 «Вид транспортного засобу (вантажні автомобілі)» підтверджується за допомогою фото та відео зйомки, та акту огляду місця події, які додані до позову.

Задля усунення невідповідності фактично встановлених дорожніх знаків затвердженій схемі організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 450+500 (ліворуч, праворуч), позивачем 08.05.2023 року до Служби відновлення та розвитку інфраструктури було подано заяву з вимогою усунути недоліки в організації дорожнього руху на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811, а саме, встановити відповідно до схеми ОДР для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811, табличку 7.5.1 «Вид транспортного засобу (вантажні автомобілі)», з дублюванням на розділювальній смузі поряд з дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50». У відповідь на заяву позивача від 08.05.2023 року, 12.05.2023 року Службою відновлення та розвитку інфраструктури надано відповідь, в якій, на думку позивача, фактично визнано факт відсутності запитуваних дорожніх знаків в період з 05.03.2021 року по 24.02.2022 року.

На думку позивача, невідповідність фактично встановлених дорожніх знаків затвердженій схемі організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 450+500 (ліворуч, праворуч) є порушенням вимог пункту 4.1.1, 4.1.6 ДСТУ-3587, а також порушенням прав учасників дорожнього руху на безпечні та зручні умови для руху.

Крім того, як вважає позивач, бездіяльність Служби відновлення та розвитку інфраструктури полягає у довгостроковому невиконанні власних повноважень щодо організації виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме в не встановленні належних дорожніх знаків на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 450+500 (ліворуч, праворуч), що порушує його права, як безпосереднього учасника дорожнього руху - тобто вчиняє протиправну та небезпечну для життя і здоров`я учасників дорожнього руху бездіяльність.

При цьому позивач вказав, що позовні вимоги, заявлені ним з метою приведення організації дорожнього руху на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 до відповідних норм і стандартів ДСТУ-3587, забезпечення безпечного дорожнього руху та недопустимості в майбутньому невизначеності водіїв щодо максимально можливої швидкості руху автомобіля на даній ділянці дороги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даних правовідносинах з боку Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області судом не встановлено протиправної бездіяльності по відношенню до позивача.

В ході розгляду даної справи суд надав оцінку доводам позивача про те, що в період з 05.03.2021 року по 24.02.2022 року на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 була відсутня табличка 7.5.1 «Вид транспортного засобу (вантажні автомобілі)», яка конкретизує на які саме авто поширюється дія дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50», та вказав на те, що даний факт непідтверджено жодним із документів, які додані до матеріалів справи позивачем, оскільки надані документи не несуть інформаційного та доказового характеру та не можуть бути прийняті судом до уваги як належні та допустимі докази.

Судом було встановлено, що рух автомобільного транспорту здійснюється згідно розташованих на даній ділянці дорожніх знаків. Дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» « 90», « 70», « 50» відповідають ДСТУ 4100:2014, Дорожні знаки, на яких потрібно зосередити увагу водіїв, дозволено застосування додаткової зовнішньої облямівки жовтого, оранжевого або жовто-зеленого кольору. Дані дорожні знаки є постійними. Така ж сама думка висловлена в листі служби відновлена від 01.06.2021 року № 04-1788/12. Також суд зазначив, що Схема організації дорожнього руху на даній ділянці була погоджена Департаментом патрульної поліції України листом від 23.03.2021 року № 6305/41/27/02-2021. В період з 01.03.2021 р. по 10.03.2021 р. була дійсна попередня схема організації дорожнього руху, яка була погоджена ГУНП в Одеській області. При цьому, як зазначив відповідач, від органу Національної поліції ніяких зауважень та доповнень не надходило до Служби відновлення стосовно розміщення дорожніх знаків на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса км 452+811.

Зазначені вище обставини, на думку суду першої інстанції, вказують на те, що жодним компетентним органом не було вживано будь-яких заходів щодо розташування дорожніх знаків про які вказує позивач, отже, протиправна бездіяльність з боку Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області відсутня.

Щодо відсутності табличок 7.5.1 «Вид ТЗ» до дорожніх знаків на час звернення позивача у 2023 році, суд вказав на те, що позивачу було повідомлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на ділянці автодороги М-05 Київ-Одеса, км 452+811 розроблена та затверджена схема ОДР, на якій не передбачено встановлення табличок 7.5.1 «Вид ТЗ».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:

В свою чергу слід зазначити, що згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Наведеним положенням Основного Закону України кореспондує частина перша статті 5 КАС України, якою передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства, у розумінні частин першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, за змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Правова позиція щодо тлумачення поняття «законний інтерес» викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.

У цій постанові Суд звернув увагу на те, що заінтересованість позивача повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Проаналізувавши правові норми, Верховний Суд у згаданій постанові визначив, що законний інтерес має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її"); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Слід зазначити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення (подібний за змістом висновок висловлений, зокрема, Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а).

Крім того, у постанові від 24.01.2023 у справі № 440/2513/20 Верховний Суд зазначив, що порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушення закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи.

Порушення чи недотримання вимог Законів чи інших нормативно-правових актів діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду та обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказаний висновок відповідає практиці ЕСПЛ, що викладена у його Рішенні від 30 жовтня 2014 року, по Справі «Швидка проти України» (Заява № 17888/12), остаточним стало 30.01.2015, у п. 54 якого вказав, що Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 369/3756/16-а.

Таким чином, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчинення ним протиправної бездіяльності, особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач підставою позову зазначив допущення відповідачем порушення вимог пункту 4.1.1, 4.1.6 ДСТУ-3587, порушення прав учасників дорожнього руху на безпечні та зручні умови для руху, а також порушення його права, як безпосереднього учасника дорожнього руху.

Крім того позивач вказував на те, що позов подається з метою приведення організації дорожнього руху на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 до відповідних норм і стандартів ДСТУ-3587, забезпечення безпечного дорожнього руху та недопустимості в майбутньому невизначеності водіїв щодо максимально можливої швидкості руху автомобіля на даній ділянці дороги.

Таким чином позивач не навів жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваної ним бездіяльності відповідача на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Позивачем не вказано, з якими конкретними матеріальними або нематеріальним благами пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Служби відновлення та розвитку інфраструктури, яка полягала у не встановленні дорожніх знаків згідно зі схемою організації дорожнього руху на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 в період з 05.03.2021 року по 24.02.2022 року.

В свою чергу судом встановлено, що станом на момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, на ділянці автодороги М-05 Київ-Одеса, км 452+811, діє вже інша тимчасова схема організації дорожнього руху, яка була розроблена і затверджена у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з урахуванням рішення про влаштування дорожніх укріплень «контроль-пропускний пункт» (КПП/Блокпост) для здійснення контролю руху та перевірок чи блокування людей і транспортних засобів, яка не передбачає встановлення табличок 7.5.1 «Вид ТЗ», мова про які йде у позові.

Позивач визначив період, коли, як він вважає, відбувалось порушення його прав з 05.03.2021 року по 24.02.2022 року.

В свою чергу станом на момент звернення його до суду, а саме, станом на 28.06.2023 року позивач не посилається на порушення будь-яких своїх прав у зв`язку із затвердженням тимчасової схеми організації дорожнього руху для контрольно-пропускного пункту на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+500.

Таким чином станом на дату звернення до суду відсутнє будь-яке порушення прав позивача, що свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Служби відновлення та розвитку інфраструктури, яка полягає у не встановленні дорожніх знаків згідно зі схемою організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 в період з 05.03.2021 року по 24.02.2022 року.

При цьому похідна вимога позивача про зобов`язання Служби відновлення та розвитку інфраструктури встановити дорожні знаки відповідно схеми організації дорожнього руху для заїзду-виїзду майданчиків габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 450+500 (ліворуч, праворуч), з урахуванням відсутності порушення його прав на момент звернення до суду, а також з урахуванням дії нової тимчасової схеми, яка таких знаків не передбачає, також є безпідставною.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції вказаного не врахував та вдався до оцінки доводів позивача по суті, що є безпідставним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини у редакції даної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 р. у справі №420/15632/23 колегія суддів залишає без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Зважаючи на те, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №420/15632/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук