Справа № 725/4195/23
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 р. м. Чернівці Справа № 725/4195/23

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №352883 Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області, від 28.04.2023 року.

1.2. Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці Вольської-Тонієвич О.В. від 12.06.2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділ Державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу передано на розгляд Чернівецькому окружному адміністративному суду.

1.3. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду (головуючий суддя Анісімов О.В.) від 20.06.2023 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу Віталій Пономаренко, начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області, постановив стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачено абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

2.2. У Акті №351762 від 21 березня 2023 року зазначено, що ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказ МТЗУ №363 від 14.10.1997 року п.11.1., порушено, а саме: «в накладній не зазначено відомості про замовника, перевізника, вантажовідправника та розвантаження, маса вантажу», в т.ч. порушено ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажів за відсутності на момент перевезення документів, визначених ст. 48 цього Закону, а саме: товарно-транспортної накладної, посвідчення водія відповідної категорії.

2.3. У ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» зазначено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Тобто, товарно-транспортна накладна не визначена як єдиний можливий документ для перевезення вантажу. П.11.1. Наказу МТЗУ №363 від 14.10.1997 року говорить, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Основним, а не єдиним, чи унікальним документом. Законодавець не визначає у цьому пункті товаро-транспортну накладну як єдиний необхідний документ для перевезення вантажів. Обидві зазначені норми прямо стосуються перевізників. Автомобільний перевізник (відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт») - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

2.4. Водночас представник позивача наголошує, що позивач (ФОП ОСОБА_1 , він ж водій ОСОБА_1 ) не є автомобільним перевізником. Відповідно до даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_1 здійснює, зокрема, наступні види діяльності: 46.42 оптова торгівля одягом і взуттям; 47.79 роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах. У рамках цієї, власної, діяльності він і перевозив вантаж, коли був зупинений представниками Відділу нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Вінницькій області, про що їх і повідомив, надавши видаткову накладну на відповідний вантаж.

2.5. Також представник позивача вказує про неналежне інформування позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а також про те, що оскаржувана постанова не вручене позивача з дотриманням вимог пункту 29 Постанови КМУ від 8 листопада 2006 року № 1567 «Про затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)». Зокрема, 28 квітня 2023 року постанова, в присутності представника позивача, оголошена не була. Поштою вона була надіслана 10-го травня 2023 року, тобто, через 12 днів з дати винесення відповідної постанови, що є грубим порушенням прав позивача.

Позиція відповідача

2.6. До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.

2.7. Так зазначає, що 21.03.2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті здійснювалася рейдова перевірка (перевірка на дорозі) на підставі направлення на рейдову перевірку від 17.03.2023 року № 002382 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області.

2.8. В ході перевірки, проведеної старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Максименюком О.М. та Килимником В.А., відповідно до Порядку № 1567, 21.03.2023 року на автодорозі: М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільськ 286+274 км., перевірено транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , було виявлено факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні вантажних перевезень. В ході перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт працівниками Укртрансбезпеки було встановлено, що під час здійснення вантажних перевезень, згідно видаткової накладної № 30 від 20.03.2023 року, виявлені порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказу МТЗУ № 363 від 14.10.1997 року пункт 11.1, а саме: в накладній не зазначено відомості про замовника, перевізника, вантажовідправника та вантажоодержувача, пункт навантаження та розвантаження, маса вантажу.

2.9. Відповідальність за що передбачена частиною 1 абзацом 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме: товарно-транспортна накладна, посвідчення водія відповідної категорії.

2.10. Відповідно до пункту 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок № 1567) у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

2.11. За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом № 351762 від 21.03.2023 року.

2.12. Відсутність усіх необхідних документів, визначених положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт», на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті № 351762 від 21.03.2023 року. Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

2.13. Наголошує, що Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 року по справі № 826/2239/16 дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно- господарські штрафи. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

2.14. Також представник відповідача зазначає, що твердження позивача про те, що він не є автомобільним перевізником безпідставні та необґрунтовані. Так, 28.04.2023 року представник позивача - Кононенко Г.С. дійсно прибула до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідно до акту № 351762 від 21.03.2023 року, проте у зв`язку з службовою необхідністю начальник Відділу перебував поза межами Відділу. ОСОБА_2 залишила перелік документів, зокрема паспорт, картку фізичної особи платника податків, посвідчення водія відповідної категорії, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 та ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом - Кононенко Ганною Сергіївною. У зв`язку з наявними обставинами, Постанова № 352883 від 28.04.2023 року була винесена без участі позивача або його представника.

2.15. Проте, під час винесення постанови, беруться до уваги саме документи, надані під час проведення рейдової перевірки, адже їх збір та формування повинно відбуватись до початку руху транспортного засобу. З матеріалів справи вбачається, що водій не надав посвідчення водія відповідної категорії та товарно-транспорту накладну. Долучені матеріали, що надав представник позивача 28.04.2023 року не беруться до уваги, адже вони були відсутні на момент проведення рейдової перевірки, тобто 21.03.2023 року.

2.16. Щодо тверджень представника позивача, що Постанова № 352883 від 28.04.2023 року не була вручена особисто позивачу, передана третій особі, яка не є повнолітнім членом родини, зазначає, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, постанову отримано 15.05.2023 року та наявний підпис. Відповідач не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать. При цьому відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє листи, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідача).

2.17. Окрім того Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/4810/17 (адміністративне провадження № К/9901/1438/18) зазначено свою позицію з приводу аналогічного питання: «...відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.»

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що 21.03.2023 року посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на автодорозі: М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільськ 286+274 км., перевірено транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Перевірка транспортного засобу здійснювалася на підставі направлення на рейдову перевірку від 17.03.2023 року №002382 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області.

3.2. За результатами перевірки складено акт №351762 від 21.03.2023 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В акті наявний запис про те, що водій транспортного засобу з актом ознайомився, однак від підпису та надання пояснень відмовився.

Згідно вказаного акту виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказу МТЗУ № 363 від 14.10.1997 року пункт 11.1, а саме: в накладній не зазначено відомості про замовника, перевізника, вантажовідправника та вантажоодержувача, пункт навантаження та розвантаження, маса вантажу, у тому числі порушення відповідальність за яке передбачена абз.3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів визначених ст.48 цього Закону, а саме товарно-транспортна накладна, посвідчення водія відповідної категорії.

3.3. 06.04.2023 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Віталієм Пономаренко оформлено повідомлення №22517/42/24-23 від 06.04.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 запрошується на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 28.04.2023 року.

3.4. 28.04.2023 року начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Віталій Пономаренко, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №352883, відповідно до якої за порушення вимог статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф на загальну суму 17000,00 грн.

Вказану постанову від 28.04.2023 року №352883 надіслано позивачу засобами поштового зв`язку. Згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (трекінг №440), постанову від 28.04.2023 року №352883 вручено позивачу особисто 15.05.2023 року.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

4.2. Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

4.3. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Постанова №103).

4.4. Згідно пункту 4 Постанови №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є: 1) реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; 2) внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; 3) здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; 4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного транспорту.

4.5. Предметом оскарження у цій справі є постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті від 28.04.2023 року №352883 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

4.6. Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваної постанови, оцінивши її на предмет відповідності верховенству права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в ч. 2 ст. 2 КАС України.

4.7. Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III та інші нормативно-правові акти в редакції, чинній на час здійснення перевірки транспортного засобу позивача).

4.8. Згідно статті 3 Закону №2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

4.9. Згідно приписів статті 6 Закону №2344-III загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

4.10. На виконання зазначеної вище статті Кабінетом Міністрів України 08.11.2006 прийнято постанову №1567 «Про затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)», якою затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі Порядок №1567 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 79 від 02.02.2022 року, чинній на час проведення перевірки транспортного засобу позивача).

4.11. Відповідно до пункту 1 Порядку №1567 цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

4.12. Згідно з пункту 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

4.13. Пунктом 4 Порядку №1567 визначено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

4.14. Згідно пункту 12 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

4.15. Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (пункт 13 Порядку №1567).

4.16. Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (пункту 14 Порядку №1567).

4.17. Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

4.18. Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю (пункт 16 Порядку №156).

4.19. Пунктом 20 Порядку №1567 встановлено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

4.20. Згідно пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

4.21. У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис (пункт 22 Порядку №156).

4.22. Пунктом 25 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

4.23. Відповідно до пунктів 26 та 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

4.24. Отже, аналіз наведених пунктів Порядку №1567 дає підстави для висновку, що адміністративний розгляд справи про застосування адміністративно-господарського штрафу відбувається у відповідному органі державного контролю із обов`язковим належним повідомленням (рекомендованим повідомленням чи під розписку) суб`єкта господарювання.

4.25. Крім цього, із зазначених пунктів Порядку №1567 можна дійти висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів виноситься керівником органу державного контролю або його заступником за наявності достатніх підстав, встановлених під час адміністративного розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу.

4.26. Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Так, згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваних постанов) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

4.27. Відповідно до частини 5 статті 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

4.28. Частиною 6 статті 60 Закону №2344-III визначено, що адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до загального фонду Державного бюджету України, крім 50 відсотків адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - сімнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, що зараховуються до державного дорожнього фонду, створеного у складі спеціального фонду Державного бюджету України.

4.29. Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2023 року посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, визначеному у направленні на рейдову перевірку від 17.03.2023 року №002382, на автодорозі: М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільськ 286+274 км., було перевірено транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

4.30. За результатами проведеної перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки було складено Акт №351762 від 21.03.2023 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено про те, що під час перевірки виявлено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункт 11.1 Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, а саме: в накладній не зазначено відомості про замовника, перевізника, вантажовідправника та вантажоодержувача, пункт навантаження та розвантаження, маса вантажу, у тому числі порушення відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів визначених статтею 48 цього Закону, а саме товарно-транспортна накладна, посвідчення водія відповідної категорії.

4.31. Так, суддя зазначає, що статтею 48 Закону №2344-III визначено документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Так, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

4.32. Відповідно, відповідальність в автомобільного перевізника за статтею 60 Закону №2344-III виникає у випадку відсутності у водія вказаних вище документів.

4.33. При цьому, суд наголошує, що визначений у статті 48 Закону №2344-III перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у цій статті наголошено на тому, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2020 року по справі № 820/4624/17 зазначив, що аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів.

4.34. Оцінюючи доводи сторін та матеріали справи, для вирішення даного спору, суду належить встановити чи настає у автомобільного перевізника відповідальність за статтею 60 Закону №2344-III у разі відсутності у водія при здійсненні перевезень товарно-транспортної накладної та посвідчення водія відповідної категорії.

4.35. Так, згідно статті 1 Закону №2344-III товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

4.36. Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Оформлення товарно-транспортної накладної в електронній формі (далі - е-ТТН) здійснюється відповідно до абзацу четвертого цього пункту. Е-ТТН підписується за допомогою електронного підпису (далі - ЕП) водія та/або експедитора, відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача. Створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення е-ТТН здійснюється відповідно до Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги». Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (сертифікати, свідоцтва тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів, у паперовому та/або електронному вигляді. У разі оформлення е-ТТН супровідні документи також додаються в електронній формі. У разі оформлення товарно-транспортної накладної у паперовій формі супровідні документи додаються в паперовій формі за підписом відповідальних осіб.

4.37. Суд наголошує, що ні при здійсненні перевірки, ні у позовній заяві позивачем та його представником не спростовано викладених у акті №351762 від 21.03.2023 року обставин про відсутність у нього товарно-транспортної накладної.

4.38. Щодо надання при здійсненні перевірки видаткової накладної (№30 від 20.03.2023 року) на відповідний вантаж, то суд зазначає, що видаткова накладна це первинний документ, який виписує постачальник, аби підтвердити факт передачі товарів покупцеві. Її використання, згідно положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року, є необхідним для бухгалтерського обліку господарських операцій

4.39. Водночас, Закон № 2344-ІІІ, в рамках здійснення вантажних перевезень, оперує поняттям товарно-транспортна накладна, відсутність якої, на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №351762 від 21.03.2023 року.

Щодо належності позивача до автомобільного перевізників в розумінні Закону №2344-III суд зазначає наступне.

4.40. У частині 1 статті 1 Закону №2344-III наведено наступні визначення:

- автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- автомобільний самозайнятий перевізник це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

- власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

4.41. Відповідно до частини 1 статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

4.42. Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

4.43. Згідно наявної у матеріалах справи Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, визначено 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

4.44. Відтак, суд вважає помилковими доводи представника позивача про те, що позивач (ФОП ОСОБА_1 , він же-водій ОСОБА_1 ) не є автомобільним перевізником, адже здійснював перевезення у рамках власної діяльності згідно видів діяльності 46.42 оптова торгівля одягом і взуттям; 47.79 роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах.

4.45. Перевезення будь-якого вантажу, в тому числі й особистого, а саме для власних потреб позивача як ФОП, не звільняє від обов`язку наявності усіх необхідних документів, визначених Законом №2344-III.

4.46. Так, формування та збір документів для перевезення товару завершується на початку руху та мають бути у водія на руках. Саме на підставі первинних документів, які надані позивачем, який безпосередньо був водієм на місці зупинки транспортного засобу, а не інших документів, наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.

4.47. Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.

4.48. У даному випадку, на місці події (зупинки) за наданими позивачем, як водієм транспортного засобу, матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази), та встановлено, що перевізником у даному випадку є позивач.

4.49. Тобто, акт рейдової перевірки, складений на підставі наданих позивачем під час здійснення перевірки доказів, який здійснював перевезення вантажу є службовим документом, та основним носієм доказової бази.

4.50. В даному випадку, як не заперечується і самим позивачем, останній здійснював за власний кошт перевезення вантажу транспортним засобом в межах провадження власної господарської діяльності, а тому він є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.

4.51. Такого ж висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 31.10.2023 року у справі № 600/110/23-а та Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 25.01.2023 року у справі № 640/21304/20 щодо подібних правовідносин.

4.52. Суд враховую те, що 28.04.2023 року представник позивача Кононенко Г.С. прибула до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідно до акту №351762 від 21.03.2023 року та надала перелік документів, зокрема паспорт, картку фізичної особи платника податків, посвідчення водія відповідної категорії, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 та ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом - Кононенко Ганною Сергіївною.

4.53. Водночас, суд наголошує, що представником позивача не підтверджено того, що з вказаними вище документами було також надано і відповідну товарно-транспортну накладну на підтвердження перевезення вантажу, що не було зроблено у під час розгляду даної справи у суді.

4.54. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 року по справі № 826/2239/16 дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Стосовно доводів представника позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про автомобільний транспорт суд зазначає наступне.

4.55. Судом визначено, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату та час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки 28.04.2023 року представник позивача Кононенко Г.С. прибула до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідно до акту №351762 від 21.03.2023 року та надала перелік документів, зокрема паспорт, картку фізичної особи платника податків, посвідчення водія відповідної категорії, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 та ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом - Кононенко Ганною Сергіївною.

4.56. Проте, згідно доводів представника відповідача, у зв`язку з службовою необхідністю начальник Відділу перебував поза межами Відділу, а тому постанова № 352883 від 28.04.2023 року була винесена без участі позивача або його представника.

4.57. Суд зазначає, що відповідно до вимог Порядку №1567 на орган державного контролю покладено обов`язок розглянути справу про порушення суб`єкта господарювання не пізніше двох місяців з дня його виявлення та за наявності підстав винести постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів.

4.58. Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

4.59. Визначена Порядком № 1567 правова процедура розгляду органами державного контролю справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників встановлює строки прийняття рішення, а у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження такого рішення особою, чиї інтереси воно зачіпає, до суду.

4.60. Суд зазначає, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

4.61. Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинне відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).

4.62. При цьому суд звертає увагу на те, що Верховним Судом у постанові від 11.10.2019 року у справі №823/352/16 з подібних відносин зроблено висновок, що порушення встановленої Порядком №1567 процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема в частині розгляду справи за відсутності підтвердження повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, є підставою для визнання протиправною постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

4.63. Водночас, відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 року у справа № 825/2328/16, що стосується порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, зазначено про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

4.64. Окрім того, Верховним судом у постанові від 01.03.2018 року у справі №820/4810/17 зазначено наступну позицію: «...відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.»

4.65. У цій справі суд вважає, що прийняття оскаржуваної постанови без участі позивача та його представника не свідчить безумовно про її протиправність, адже позивачем та його представником під час судового розгляду даної справи не спростовано висновків перевірки про порушення позивачем статті 48 Закону №2344-III в частині відсутності необхідних документів під час перевезення вантажу автомобільним транспортом.

4.66. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосовування до позивача адміністративно-господарського штрафу, що свідчить про правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №352883 від 28.04.2023 року.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Аналізуючи зазначене вище у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних позивачем постанов Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби з безпеки на транспорті.

5.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

5.3. Відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

5.4. Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у цій справі, вищезазначених висновків суду не спростовують.

5.5. При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

5.6. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

5.7. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

6.2. Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідач Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (м. Чернівці, вул. Руська, буд. 248У, ).

Суддя О.В. Анісімов