Справа № 140/34082/23
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/34082/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 29.12.2019 по 28.06.2020; зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 29.12.2019 по 28.06.2020 в розмірі 72 323,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Наказами начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 02.12.2019 №688-ОС старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, а від 28.12.2019 №757-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення звільнений з військової служби у запас з 28.12.2019.

Під час проходження служби та після звільнення з неї позивачу не у повному обсязі проведено грошові виплати, право на які набуто позивачем.

Так, позивачу із затримкою проведено виплати належних сум грошового забезпечення, що підтверджується виписками по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме:

- 22.05.2023 виплачено кошти у розмірі 38 303,75 грн на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 140/7004/22;

- 20.07.2023 виплачено кошти у розмірі 35 845,46 грн на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 у справі № 140/8601/22;

- 20.10.2023 виплачено кошти у розмірі 76 295,35 грн, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 у справі № 140/8107/22.

Вважає, що протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 полягає у непроведенні повного розрахунку та невиплаті йому належних грошових сум при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а саме 28.12.2019, чим було порушено його права.

Суб`єктом владних повноважень допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням ст. 116 КЗпП України та у відповідності до ст. 117 КЗпП України є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

На думку позивача, оскільки остаточний розрахунок з ним проведено із затримкою, тобто не у день виключення зі списків особового складу, то із відповідача на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29.12.2019 (наступний день після дня виключення зі списків особового складу) по 28.06.2020 (не більше як за шість місяців) відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та стягнути середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до вимог статті 262 КАС України.

Відповідач 1 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, справу вирішено на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 02.12.2019 №688-ОС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а наказом від 28.12.2019 №757-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення звільнений з військової служби у запас з 28.12.2019.

На момент звільнення зі служби відповідач не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку (грошового забезпечення у належному розмірі), зокрема, виплати місячного грошового забезпечення за період з 01.03.2020 по 18.06.2020, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 140/7004/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023, зобов`язано 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (м.Луцьк) (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно зі встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 140/7004/22 позивачу нараховано та 22.05.2023 виплачено 38 303,75 грн, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ «КБ Приватбанк» про надходження коштів від 22.05.2023.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 у справі № 140/8601/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2023, зобов`язано 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (м. Луцьк) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату місячного грошового забезпечення за період з 13 квітня 2022 року по 21 вересня 2022 року, а також одноразової грошової допомоги, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні зі служби з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт (з урахуванням раніше виплачених сум).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 у справі № 140/8601/22 позивачу нараховано та 20.07.2023 виплачено 35 845,46 грн, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ «КБ Приватбанк» про надходження коштів від 22.05.2023.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 у справі № 140/8107/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023, зобов`язано 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (м. Луцьк) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2015 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінетів Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та провести перерахунок та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 липня 2015 року по день фактичної виплати індексації 16 квітня 2022 року.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 у справі № 140/8107/22 позивачу нараховано та 20.10.2023 виплачено 54 028,02 грн, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ «КБ Приватбанк» про надходження коштів від 22.05.2023, без урахування суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, а саме: 22 295,41 грн.

Позивач, у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, просить зобов`язати останнього нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум за період за період з 29.12.2019 по 28.06.2020.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII). Відповідно до статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Приписами пункту 242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

З наведеного слідує, що при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

Законом №2011-XII та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не встановлено відповідальність за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті.

Водночас такі питання врегульовані КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

В свою чергу, постанова КМУ від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, постанова КМУ від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425, не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За таких обставин суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме ст. ст. 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, однак вони врегульовані Кодексом законів про працю України.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14 та в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даного спору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, нормами трудового законодавства визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно з наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 02.12.2019 №688-ОС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а наказом від 28.12.2019 №757-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення звільнений з військової служби у запас з 28.12.2019.

Позивач вказує, що на дату закінчення проходження ним військової служби відповідач не виплатив у належному розмірі грошове забезпечення, допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні, підйомну допомогу та належну при звільненні грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 140/7004/22 (щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно зі встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 у справі № 140/8601/22 (щодо виплати одноразової грошової допомоги, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні зі служби з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт) та на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 у справі № 140/8107/22 (щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2015 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінетів Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення).

Загальна сума невиплачених при звільненні коштів та виплачених на виконання рішень суду становить 128 177,23 грн.

Відтак, оскільки виплата вищевказаних виплат та грошового забезпечення за період проходження військової служби ОСОБА_1 проведена відповідачем 22.05.2023, 20.07.2023 та 20.10.2023, тому фактично затримка у розрахунку при звільненні склала з 29.12.2019 по 22.05.2023 у розмірі 38 303,75 грн, з 20.07.2023 по 20.07.2023 у розмірі 35 845,46 грн та з 20.10.2023 по 20.10.2023 у розмірі 54 028,02 грн.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з твердженням позивача про те, що всупереч нормам чинного законодавства з ним не здійснено повного розрахунку при звільненні, чим допущено протиправну бездіяльність.

Матеріалами справи підтверджується, що на час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 відповідачем не було здійснено з ним повний розрахунок, а тому підставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, суд зазначає, що за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини першої статті 117 КЗпП України у редакції Закону 2352-ІХ від 01.07.2022, згідно з якою на відповідача покладається відповідальність у вигляді обов`язку виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

З огляду на таке законодавче регулювання Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

У підсумку у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні повинен обчислюватися з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, але не більш як за шість місяців, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

У розглядуваному випадку період затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 29.12.2019 та обмежується шестимісячним строком до 28.06.2020, як це передбачено частиною першою статті 117 КЗпП України та становить 183 календарних дні.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Підпунктом б пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, розрахунковою величиною для визначення середньоденного розміру грошового забезпечення є календарний день.

Відповідно до довідки, наданої 6 прикордонним Волинським загоном Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні повні місяці перед звільненням (грудень-листопад 2019 року) йому нараховано грошове забезпечення у сумі 10 823,00 грн - за жовтень 2019 року та 7 142,90 грн - за листопад 2019 року, що за два місяці становить 17 965,90 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 294,52 грн (17 965,90 грн/61, де 61 - кількість календарних днів у жовтні-листопаді 2019 року).

Середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 53 897,16 грн (294,52 грн х 183 календарних дні).

Отже, середнє грошове забезпечення за час затримки виплати позивачеві при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення, становить 53 897,16 грн (294,52 грн х 183 календарних дні), розмір якого не перевищує розміру несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення (128 177,23 грн), нарахованої за рішеннями суду у справах № 140/7004/22, № 140/8601/22, № 140/8107/22, а отже є співмірним і підлягає стягненню у повному обсязі.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 29.12.2019 по 28.06.2020, але не більше як за шість місяців, в розмірі 53 897,16 грн (а не як помилково зазначив позивач в розмірі 72 323,43 грн).

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За нормами частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією від 17.11.2023. Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 858,88 грн.

Керуючись статтями 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Стягнути з 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 53 897,16 грн (п`ятдесят три тисячі вісімсот дев`яносто сім гривень 16 копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 ; ).

Суддя С.Ф. Костюкевич