Справа № 320/24065/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Басай О.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Справа № 320/24065/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В.,Мєзєнцева Є.І.,

за участі секретаря: Горегляд Д.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо надання неповної інформації на запит;

- зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України надати достовірну та повну інформацію на запит "на отримання публічної інформації" від 04.05.2023 та надіслати відповідь на ОСОБА_1 у сканованому вигляді на електронну адресу запитувачу.

В обґрунтування зазначених позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідач протиправно не надав чіткої відповіді на запит про інформацію щодо того, чи дозволений забір води в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Базавлуцький прибережно-річковий комплекс», а лише зіслався на пункти 3.1 та 3.2 Положення про ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Базавлуцький прибережно-річковий комплекс», в яких відсутня відповідь на запит.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 04 травня 2023 року;

-зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 04 травня 2023 року у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач є розпорядником публічної інформації та був зобов`язаний надати Позивачу відомості про те, чи дозволено йому на території Шолохівського водосховища, як об`єкта, що входить в Ландшафтний заказник загальнодержавного значення "Базавлуцький прибережно-річковий комплекс" здійснювати діяльність у вигляді - забір та/або використання води для своїх сільськогосподарських потреб.

Суд прийшов до висновку, що оскільки відповідь Міністерства не містить такої інформації, вона надана не по суті запиту.

Разом з тим, суд зазначив, що належним способом захисту права Позивача у цій справі є визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо розгляду запиту та зобов`язання Відповідача повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 04 травня 2023 року у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації", а тому відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт стверджує, що інформація, із запитом на доступ до якої звернувся Позивач, не є публічною, оскільки вона не відображена та не задокументована на будь-яких носіях.

Також Апелянт зазначив, що вказаний запит стосується надання роз`яснень щодо режиму заказника в частині можливості здійснення водокористування, а тому норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» на нього не поширюються, оскільки надання роз`яснень ним не передбачено.

Разом з тим, Міністерство зауважує, що Позивачем не вказано обсяги та спосіб планового забору води, що унеможливлює чітке встановлення правового режиму водокористування.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2023 та від 16.01.2024 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. У судове засідання Позивач не з`явився.

7. Від Апелянта надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, яке було задоволено протокольною ухвалою.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 4 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України з запитом на інформацію, в якому просив надати інформацію відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо того, чи заборонено на території Шолохівського водосховища (Дніпропетровська область), як об`єкта, що входить в Ландшафтний заказник загальнодержавного значення "Базавлуцький прибережно-річковий комплекс" здійснювати діяльність у вигляді - забір та/або використання води для своїх сільськогосподарських потреб.

Листом від 23.05.2023 № 25/2-11/7984-23 "Про надання інформації" Відповідач повідомив Позивача, що відповідно до пункту 3.1 Положення про Заказник, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 05.08.2019 № 284, на території Заказника забороняється будь-яка діяльність, що суперечить меті та завданням Заказника, передбаченим цим Положенням, і загрожує збереженню природного комплексу, у тому числі, серед іншого, порушення гідрологічного і гідрохімічного режимів, меліоративні роботи. Згідно з пунктом 3.2 Положення на території Заказника дозволяється у встановленому порядку: здійснення заходів щодо збереження і відтворення природних комплексів та об`єктів Заказника; виконання відновлюваних робіт та здійснення заходів по запобіганню змін природних комплексів Заказника внаслідок негативного антропогенного впливу або стихійного лиха; здійснення протипожежних та санітарних заходів, що не порушують режиму Заказника; використання території в природоохоронних, естетичних, освітньо-виховних, науково-дослідних, рекреаційних та оздоровчих цілях з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища.

10. Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання інформації, звернувся до суду з цим позовом.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Конвенцією Ради Європи про доступ до офіційних документів, ратифікованою разом із заявами Законом України № 631-IX від 20.05.2020 (далі - Конвенція), Законами України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII), "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Конвенції якої кожна Сторона гарантує право кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, за вимогою, до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів.

З гідно із частиною 2 статті 2 Конвенції Ради Європи кожна Сторона вживає необхідних заходів у своєму національному законодавстві для впровадження положень щодо доступу до офіційних документів, передбачених цією Конвенцією.

Частиною першою статті 5 Закону № 2657-XII передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону № 2657-XII, інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частина 1 статті 19 Закону № 2939-VI передбачає, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною першою статті 1 Закону № 2939-VI передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що однією з обов`язкових ознак публічної інформації, за змістом частини першої статті 1 Закону № 2939-VI, є її задокументований характер, а також створення, або отримання суб`єктом владних повноважень у процесі виконання саме його обов`язків, або знаходження у володінні цього суб`єкта з інших підстав. Розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована або відображена на матеріальних носіях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/22/20.

13. Разом з тим, збереженість на матеріальних носіях як головна властивість інформації означає, що вона повинна бути викладена у письмовій, аудіовізуальній, електронній чи іншій матеріальній формі.

14. Так, із цієї властивості вбачається, що на момент виникнення правовідносин щодо неї, публічна інформація повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом діяльності.

15. При цьому, створення публічної інформації не входить до предмету правового регулювання Закону № 2939-VI.

16.Таким чином, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження Апелянта про те, що інформація про режим здійснення Позивачем водокористування для своїх сільськогосподарських потреб на території заказника загальнодержавного значення «Базавлуцький прибережно-річковий комплекс» не є публічною інформацією з огляду на невідповідність зазначеним вище властивостям.

17. При цьому, апеляційним судом враховано правові висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 07.02.2017 по справі «Бубон проти Росії» (CASE OF BUBON v. RUSSIA), у якому він наголосив, що при вирішенні питання чи була відмова в наданні інформації «втручанням» у свободу «отримувати і поширювати інформацію», що захищається статтею 10 Конвенції, важливим критерієм є «готовність і доступність» цієї інформації. Суд зазначив, що заявник не намагався отримати доступ до документів із статистичними даними або навіть остаточних статистичних звітів, які були готові і доступні. Натомість він фактично просив місцеві органи влади «обробити та узагальнити інформацію з використанням конкретних параметрів». А отже, запитувана інформація була не тільки не «готовою і доступною», а й взагалі не існувала у формі, в якій заявник просив її надати.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

18. Так, колегія суддів прийшла до висновку, що Апелянт, в межах своєї компетенції, надав повну й обґрунтовану відповідь на запит Позивача.

19. При цьому, аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також приймає до уваги п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

20. Враховуючи вищевикладені обставини та докази в їх сукупності, судова колегія приходить до висновку щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для відмови у задоволенні позову в цій справі, а отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини цієї справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

21. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

22. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України підлягає задоволенню, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року - скасуванню.

23. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

24. Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 288, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 лютого 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев