Справа № 200/473/24
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року Справа№200/473/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2024 року через систему «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 69 від 10.01.2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000 за професією санітарки-палатної у Торезькому будинку-інтернаті для розумово відсталих дітей;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 з 03.01.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 03.01.2024 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI.

Рішенням відповідача від 10.01.2024 № 69 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці.

Рішення мотивовано тим, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000 згідно з довідкою від 16.09.2019 №3/811, оскільки така видана установою, яка розташована на тимчасово окупованій території Донецької області, тому вважається недійсною і не створює правових наслідків.

Позивач вважає рішенням відповідача від 10.01.2024 № 69 протиправним, посилаючись на те, що основним документом який підтверджує стаж є трудова книжка яка містить достатні відомості, що підтверджують необхідний пільговий стаж 10 років. Тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати до суду засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію пенсійної справи відносно ОСОБА_1 .

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Донецьким окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

13.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Обгрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що 03.01.2024 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 10.01.2024 № 69 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Також відповідач зазначив, що відповідно до статті 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідач зазначив, що до заяви про призначення пенсії позивачем надано довідку від 16.09.2019 № 3/811 про періоди роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000, яку не взято до уваги при обчисленні пільгового стажу позивача, оскільки довідка видана підприємством, яке розташовано на тимчасово окупованій території, а отже є недійсною.

Отже, позивачем не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення у зв`язку із відсутністю документів, передбачених Порядком № 22-1 та Порядком № 637.

19.02.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає твердження викладені у відзиві необгрунтованими.

Обгрунтовуючи відповідь на відзив позивач зазначає, що для призначення пенсії було надано відповідачу копію трудової книжки в якій, у записах №7-10 зазначено, що 17.07.1991 прийнята на посаду санітарки-палатної Торезького будинку-інтернату для розумово відсталих дітей (м. Торез Донецької області) МОЗ УРСР. 02.08.1993 звільнена за власним бажанням. 11.11.1993 прийнята на посаду санітарки-палатної Торезького будинку-інтернату для розумово відсталих дітей (м. Торез Донецької області). Звільнена за власним бажанням 25.11.2000.

Також на підтвердження пільгового стажу відповідачу була надана довідка, видана Торезьким психоневрологічним інтернатом № 03/811 від 16.09.2019, відповідно до якої позивач працювала в психоневрологічному інтернаті з 17.07.1991 по 02.08.1993 та з 11.11.1993 по 25.11.2000 санітаркою-палатною та в цей період здійснювала догляд за хворими дітьми з повним робочим днем за професією санітарка палатна, що передбачено Списком №2.

Щодо доводів відповідача про те, що надана на підтвердження трудового стажу уточнююча довідка не була прийнята до уваги при призначенні пенсії в зв`язку з тим, що вона видана установою на непідконтрольній території та є недійсною, позивач зазначив, що Торезький психоневрологічний інтернат не можна вважати органами або особами, що створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом, у розумінні положень статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», а отже не може бути позбавленою свого права на соціальне забезпечення через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Торез Донецької області.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

03.01.2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI.

Рішенням відповідача від 10.01.2024 № 69 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці.

Рішення мотивовано тим, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000 згідно з довідкою від 16.09.2019 №3/811, оскільки така видана установою, яка розташована на тимчасово окупованій території Донецької області, тому вважається недійсною і не створює правових наслідків.

Не погоджуючись із рішенням від 10.01.2024 № 69, позивач звернулася до суду з цим позовом, оскільки на думку позивача основним документом який підтверджує стаж є трудова книжка яка містить достатні відомості, що підтверджують необхідний пільговий стаж 10 років.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону від 09.07.2003 № 1058-IV та доповнено його розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах Пенсійний фонд зобов`язаний перевірити:

- чи відноситься та чи підтверджується пільговий стаж позивача на посаді, яка визначена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України;

- чи підтверджується зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо віднесення посади позивача «санітарка - палати» до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України та зайнятість позивача повний робочий день, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 62 Закону від 05.11.91 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 14.08.1986 року, позивач у спірні періоди з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000 працювала в Торезькому будинку-інтернату для розумово відсталих дітей на посаді «санітарка - палати».

Суд зазначає, що вказана посада «санітарка - палати» віднесена до Списку № 2 згідно Списків виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Крім того з уточнюючої довідки № 03/811 від 16.09.2019, що видана Торезьким психоневрологічним інтернатом підтверджується те, що посада ОСОБА_1 «санітарка - палати» віднесена до Списку № 2 згідно Списків виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та те, що позивач працювала повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 у період з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000.

Відповідачем не заперечується віднесення посади ОСОБА_1 до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України та зайнятість позивача повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Із оскарженого рішення встановлено, що за підрахунками відповідача страховий стаж становить 26 років 07 місяців 25 днів. Пільговий стаж роботи позивача на посадах за Списком № 2 не визначено. При цьому, позивачу не зараховано до пільгового стажу період роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000 згідно з довідкою від 16.09.2019 №3/811, оскільки така видана установою, яка розташована на тимчасово окупованій території Донецької області, тому вважається недійсною і не створює правових наслідків.

Тобто, підставою для відмови у підтвердженні ОСОБА_1 пільгового періоду роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000, як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, відповідач у рішенні від 10.01.2024 № 69 зіслався на те, що довідка від 16.09.2019 №3/811, яка підтверджує пільговий стаж роботи, видана установою, яка розташована на тимчасово окупованій території Донецької області, а тому вважається недійсною і не створює правових наслідків.

Визначаючись щодо правомірності такої відмови, суд враховує наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону № 1207-VII тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 1207-VII у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За змістом статті 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно зі статтею 9 Закону № 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Разом з тим, на переконання суду, в даному випадку неврахування довідки № 03/811 від 16.09.2019, що видана Торезьким психоневрологічним інтернатом для призначення пенсії на пільгових умовах порушує її конституційне право на соціальний захист, передбачений статтею 46 Конституції України.

Так, відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано законами України.

Так, суд враховує те, що позивач набула трудовий стаж у період з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000, тобто в період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало діяльність, перебував під контролем Української влади, і таке підприємство було утворено відповідно до законодавства України.

Суд зауважує, що позивач перебуває в такому становищі, коли для підтвердження свого права на належне пенсійне забезпечення вона не має жодних інших варіантів, аніж отримати довідку на тимчасово окупованій території задля підтвердження наявного в неї права на пенсійне забезпечення.

Щодо посилань відповідача на ст. 9 Закону № 1207, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи, то суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки до вказаних правовідносин застосуванню підлягають "намібійські винятки" Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туречини" (рішення від 18 грудня 1996 року, § 45), "Кіпр проти Туреччини" (рішення від 10 травня 2001 року) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

При цьому суд зазначає, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду в постановах від 23.01.2018 у справі № 583/392/17, від 30.10.2018 у справі № 234/3038/17, від 11.12.2018 у справі № 360/1628/17, від 23.12.2019 у справі № 235/2773/17, від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі № 242/1568/17, від 31.03.2021 у справі № 0440/6809/18, в ухвалі Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 560/12919/12.

Таким чином, в даному випадку у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської та Донецької областей відмова відповідача у реалізації права позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі довідки № 03/811 від 16.09.2019, що видана Торезьким психоневрологічним інтернатом з підстави знаходження підприємства, яке видало документ на тимчасово непідконтрольній Українській владі території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

При цьому суд зазначає, що довідка № 03/811 від 16.09.2019 видана Торезьким психоневрологічним інтернатом підтверджує те, що посада ОСОБА_1 «санітарка - палати» віднесена до Списку № 2 згідно Списків виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та те, що позивач працювала повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 у період з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000, що в сукупності становить більше 10 років.

За наведених обставин відповідачем протиправно відмовлено у врахуванні відповідної довідки для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на її недійсність, а тому рішення відповідача № 69 від 10.01.2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах підлягає скасуванню.

Відтак, позов підлягає задоволенню у спосіб визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 10.01.2024 року № 69 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000 за професією санітарки-палатної у Торезькому будинку-інтернаті для розумово відсталих дітей та призначити ОСОБА_1 з 03.01.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.01.2024 року № 69 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 17.07.1991 по 02.08.1993, з 11.11.1993 по 25.11.2000 за професією санітарки-палатної у Торезькому будинку-інтернаті для розумово відсталих дітей та призначити ОСОБА_1 з 03.01.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич