Справа № 759/3873/24
Суддя: Твердохліб Ю. О.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-а/759/75/24
ун. № 759/3873/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. та 27.02.2024 року справа передана судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог, та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Як вбачається з адміністративного позову, ОСОБА_1 18.05.2023 року подав скаргу до УПП м.Києва та 02.06.2023 року він отримав поштове відправлення на Укрпошті з повідомленням про відмову в задоволенні скарги. У червні 2023 року він звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до УПП в м.Києві про скасування постанови. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19.10.2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог. Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19.10.2023 року змінено в мотивувальній частині, в іншій залишено без змін.

До суду ОСОБА_1 звернувся 23.02.2024 року, тобто з пропуском встановленого строку на оскарження постанови від 18.05.2023 року.

Як на підстави пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 посилається на те, що 14.02.2024 року на його електронну адресу надійшов повний текст постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 року та йому було роз`яснено його право на звернення до суду до належного відповідача, тому вважає за доцільне рахувати строк на оскарження постанови ЕАС № 7010601 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, починаючи з 15.02.2024 року.

Судом встановлено, що 18.05.2023 року інспектором 7 роти 2 батальйону патрульної поліції УПП в м.Києві Думіхом О.М. винесено постанову відносно ОСОБА_1 ЕАС №7010601 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

18.05.2023 року ОСОБА_1 подав скаргу до УПП м.Києва, однак копію вказаної вкарги до позовної заяви не додає.

26.05.2023 року листом № В-3366/41/11/4/02-2023 УПП у м.Києві повідомлено ОСОБА_1 про залишення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7010601, винесену 18.05.2023 року без змін, а скаргу без задоволення.

У червні 2023 року він звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до УПП в м.Києві про скасування постанови.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19.10.2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19.10.2023 року змінено в мотивувальній частині, в іншій залишено без змін.

ОСОБА_1 звертаючись з позовною заявою до суду в червні 2023 року, як на підставу поновлення строку звернення до суду, вказав, що звернувся зі скаргою до УПП м.Києва, за аналогією з 2019 роком, та 02.06.2023 року отримав повідомлення про відмову в задоволенні скарги.

Суд зазначає, що вчинення чи невчинення позивачем інших процесуальних дій не змінює момент, з якого позивач дізнався про наявність складеної стосовно нього постанови. Вказані обставини свідчать лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації права на альтернативний спосіб захисту своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Верховний Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до частини другої цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Статтею 289 КУпАП також передбачено, що для скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Зміст наведених норм права свідчить, що для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності законодавцем встановлено спеціальний строк звернення до суду з позовною заявою, який обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Отже, вказані представником позивача обставини не є достатніми та переконливими для поновлення пропущеного строку на звернення до суду та зазначені ним обставини суд не визнає поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Беручи до уваги, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку на звернення до суду.

Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютними та може піддаватися встановленим законом обмеженням, зокрема у частині пов`язаній із способом їх реалізації (в тому числі строки і процесуальна форма звернення до суду).

Посилання позивача на те, що він звернувся попередньо до неналежного відповідача, що було встановлено судом і він не позбавлений права повторного звернення з позовом до належного відповідача, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати постанову суб`єкта владних повноважень у будь-який момент після розгляду вперше поданого позову без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 28 травня 1985 року в справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13 лютого 2001 року в справі "Кромбах проти Франції", наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Суд наголошує, що визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і недоведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

У Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Суд вважає, що вказані позивачем обставини не є достатніми та переконливими для поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду, оскільки враховуючи обставини цієї справи у сукупності, є обґрунтовані підстави вважати, що позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів під час складення постанови про адміністративне правопорушення від 18.05.2023 року.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеною у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Отримання позивачем чи/або його адвокатом листа відповідача у відповідь на адвокатський запит, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, беручи до уваги, що заявником не доведено належними та достатніми доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи, що позивачем не дотримано процесуальних строків для звернення до суду з даною позовною заявою, суд дійшов до висновку про повернення позовної заяви.

Керуючись ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення з позовом до суду залишити без задоволення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повернути суб`єкту звернення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Текст ухвали складено 01.03.2024.

Суддя Ю.О. Твердохліб