Справа № 158/4032/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 158/4032/23 пров. № А/857/1465/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 грудня 2023 року (головуючий суддя Корецька В.В., 13:29 год., м. Ківерці) у справі № 158/4032/23 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в :

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області звернулося до суду із позовом до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення.

Позов обгрунтовує тим, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, нелегально перебуває на території України, для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався, ухиляється від виїзду з України, не виконав рішення про його примусове повернення, а тому просить винести рішення про затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 грудня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач в особі представника адвоката Руднєва О.О. подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач мав об`єктивну причину невиконання рішення про примусове повернення від 07.02.2023, оскільки у березні 2023 року був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4, ст 185 КК України, до 21.03.2023 перебував під вартою, а 12.06.2023 - засуджений Оболонським районним судом м. Києва до позбавлення волі строком на 5 років, але із звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік. Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідач в Україні має соціальні зв`язки, є одруженим, орендує житло на підставі договору оренди, а також має роботу - працює згідно договору про надання послуг від 01.10.2023 у ФОП ОСОБА_3 , який готовий взяти його на поруки, про що додано відповідну заяву до апеляційної скарги.

Просить змінити рішення суду першої інстанції та замінити захід, про який просив позивач - затримання, на передбачений п. 3 ч. 1 ст. 289 КАС України взяття на поруки і передати відповідача на поруки ФОП ОСОБА_3 .

Особи, які беруть участь у справі, на апеляційний розгляд не прибули, належним чином повідомлені про його дату, час та місце.

Представником відповідача адвокатом Руднєвим О.О. подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник позивача, клопотання якого про розгляд справи в режимі відеоконференції було задоволено судом, не зміг вийти на зв`язок з причин, що не залежали від суду.

Апеляційний суд ухвалив провести апеляційний розгляд у відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом з матеріалів справи і визнається сторонами, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України 28.06.2022 року з приватною метою, перетнувши державний кордон через ПП «Маяки-Удобне», маючи посвідку на тимчасове проживання, яку було скасовано 28.05.2021 року.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач звертався до компетентних органів держави України для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту і в апеляційній скарзі відповідних доказів не зазначено.

07.02.2023 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за порушення правил перебування іноземних громадян на території України відносно відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 17.02.2023 року.

У матеріалах справи відсутні відомості про виконання ОСОБА_4 вищевказаного рішення у добровільному порядку.

13.12.2023 у м. Києві працівниками СБУ було виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України без законних на те підстав, внаслідок чого складено протокол про затримання серії МКМ 000419 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КУпАП (а.с. 14).

13.12.2023 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 та відібрано розписку про ознайомлення зі змістом даного рішення.

13.12.2023 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про поміщення громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для підготовки позову про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 незаконно, без документів на проживання перебуває на території України, ним не виконано у встановлений строк рішення про примусове повернення до країни походження, поважних причин невиконання рішення про примусове повернення не встановлено. Суд прийшов до висновку, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач в подальшому може ухилятись від виконання рішення про примусове видворення його до країни походження або третьої країни, що унеможливлює виконання рішення компетентного органу про примусове видворення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства, відсутній договір про реадмісію.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно частин 1, 2 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходу, зокрема, затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Отже, законодавством визначено вичерпний перелік підстав, які передбачають можливість прийняття рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 07.02.2023 відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни не пізніше 17.02.2023, таке рішення відповідачем не виконано, поважних причин невиконання такого рішення відповідачем в судовому засіданні не зазначено і судом не встановлено, а також враховуючи відсутність у відповідача документів, які б підтверджували законне перебування на території України, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, а тому з метою забезпечення примусового видворення його слід затримати.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відповідач мав поважні підстави для невиконання рішення про примусове повернення, оскільки 17.03.23 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до 21.03.23 перебував під вартою, а 26.06.23 був засудженим до позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України строком на один рік.

Колегія суддів зазначає, що рішення про примусове повернення ОСОБА_2 прийнято 07.02.2023, відповідач в той же день - 07.02.2023 отримав копію рішення та зобов`язався до 17.02.2023 залишити територію України.

Як вбачається з вироку Оболонського районного суду міста Києва від 12.06.23 у справі №756/5788/23, копія якого додана до апеляційної скарги, ОСОБА_1 17.03.23 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, затриманий під варту 19.03.23 до 21.03.23, тобто всього на три дні.

Отже, відповідач мав можливість виконати рішення про примусове повернення у десятиденний строк, як зобов`язувався, так і пізніше, до моменту взяття його під варту, але не вчинив дій на його виконання.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апелянта про зміну рішення в частині застосування такого заходу як затримання на інший захід, передбачений ст.289 КАС України взяття на поруки.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Позивачем - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області подано позов про затримання ОСОБА_1 для забезпечення примусового видворення в порядку ст.289 КАС України, з позовними вимогами про взяття відповідача на поруки позивач не звертався.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виявляв ініціативи взяття його на поруки, не просив про застосування такого заходу Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області, не заявляв такого клопотання і під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційний суд також звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст. 289 КАС України взяття на поруки може здійснюватись підприємством, установою чи організацією, а не фізичною особою-підприємцем.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 грудня 2023 року у справі № 158/4032/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року