Справа № 280/4167/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/4167/23
Суддя І інстанції Новікова І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:

визнати протиправними накази командира військової частини НОМЕР_1 (№12 від 05.01.2023 та №14 від 06.01.2023) щодо рішення про позбавлення позивача щомісячної премії (100 000 грн.), яке відбулося у зв`язку з винесенням судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 та здійснити виплату у розмірі 100000,00 грн. місячної премії за грудень 2022 року у зв`язку з тим, що він приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.08.2023 ним вчинено правопорушення у вигляді перебування на території розташування військового підрозділу в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим позивача було позбавлено виплати додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. у серпні 2022 року. Разом з тим, позивач зазначає, що пізніше окремим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №12 та від 06.01.2023 №14, ОСОБА_1 було повторно позбавлено щомісячної премії у 100000,00 грн. за грудень 2022 року за теж саме вчинене порушення, а саме перебування 26.08.2022 на території розташування військового підрозділу в стані алкогольного сп`яніння, що порушує закріплений статтею 61 Конституції України принцип, відповідно до якого, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року позовні вимоги було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №12 та від 06.01.2023 №14 в частині позбавлення ОСОБА_1 премії за грудень 2022 року та додаткової винагороди за грудень 2022 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії за грудень 2022 року та додаткової винагороди за грудень 2022 року у розмірі до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. У задоволенні решти позовних вимог було відмовити.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що невиплата премії, додаткової винагороди не віднесено до жодних з видів юридичної відповідальності (дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної, кримінальної) і не наділена ознаками інституту юридичної відповідальності (застосування заходів примусу у встановленому для цього процесуальному порядку, позбавлення правопорушника певних цінностей, що йому належать). Суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог і вирішив питання про нарахування і виплату також додаткової винагороди, про що позивач не заявляв у позовних вимогах. Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно ухвалою від 18.09.2023 року відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та поновив позивачу строк звернення до суду з позовними вимогами.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.09.2022 №416 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результатами служби у серпні 2022 року», наказано не виплачувати щомісячну премію у серпні 2022 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 згідно з додатком до цього наказу, зокрема солдату ОСОБА_1 , причина вживання алкогольних напоїв на території військово частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані, примітка протокол від 27.08.2022 №227-22/з.

Крім того, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.09.2022 №417 «Про виплату додаткової винагороди», відповідно до якого наказано не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям, відповідно до додатку 3 до цього наказу, зокрема солдату ОСОБА_1 , причина вживання алкогольних напоїв (наркотичних та психотропних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу та/або виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння), примітка протокол А7013 №227-22/3 від 27.08.2022.

Постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 09.11.2022 по справі №336/5579/22 (провадження №3/336/3346/2022) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КупАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3655,00 грн.

05.01.2023 командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №12 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби у грудні 2022 року», відповідно до якого наказано не виплачувати щомісячну премію у грудні 2022 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 згідно з додатком до цього наказу, зокрема солдату ОСОБА_1 , причина - винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення, примітка постанова суду у справі №336/5579/22 від 09.11.2022.

Крім того, 06.01.2023 командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №14 «Про виплату додаткової винагороди», відповідно до якого наказано не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям відповідно до додатку 5 до цього наказу, а також військовослужбовцям, яким призупинено виплату грошового забезпечення (включно з військовослужбовцями, яким така виплата грошового забезпечення залишалася призупиненою хоча б один день у грудні 2022 року у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або місця служби), зокрема солдату ОСОБА_1 , причина винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення, примітка постанова суду у справі №336/5579/22 від 09.11.2022.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України встановлено пряму заборону притягнення особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168, установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Судом першої інстанції вірно зауважено на тому, що представник позивача помилково ототожнює поняття «премія» та «додаткова винагорода», оскільки Постановою №168 передбачена виплата не премії, а саме додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Станом на грудень 2022 року питання виплати військовослужбовцям ЗСУ додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, було врегульовано Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (далі - Доручення).

Пунктом 9 Доручення визначено підстави для не виплати військовослужбовцям додаткової винагороди.

Зокрема, зазначеним пунктом визначено до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які:

9.1. Беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

9.2. Проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном;

9.3. Добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

9.5. Відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника);

9.6. Усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

9.7. Відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

9.8. Вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника);

9.9. Навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

9.10. Вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

9.11. Перебували (за час перебування) під вартою чи домашнім арештом або на навчанні за кордоном (крім тих, які проходили підготовку (навчання) щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) або у відпустках (за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення).

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у підпунктах 9.4. - 9.8., 9.10., які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Аналогічні підстави передбачені і для позбавлення премії, відповідно до Порядку №260.

Так з матеріалами справи підтверджено і не заперечувалось сторонами, що 26.08.2022 позивач перебував на території розташування підрозділу в стані алкогольного сп`яніння умовах особливого періоду.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.09.2022 №417 позивача було позбавлено права на отримання додаткової винагороди, відповідно до підпункту 9.8 пункту 9 Доручення.

Позивачем правомірність таких дій відповідача не оскаржується.

У грудні 2022 року до ВЧ НОМЕР_1 надійшла постанова Шевченківського районного суду від 09.11.2022 по справі №336/5579/22, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3655,00 грн.

З аналізу зазначеної постанови вбачається, що підставою для її прийняття та притягнення позивача до адміністративної відповідальності послугували події 26.08.2022 коли позивач перебував на території розташування підрозділу в стані алкогольного сп`яніння умовах особливого періоду.

Після отримання зазначеної постанови суду, відповідачем видано наказ, яким відповідача позбавлено додаткової винагороди, відповідно до підпункту 9.10 пункту 9 Доручення.

Відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо винних осіб.

Відповідно до пункту 6 розділу XVI Порядку №260, забороняється не виплачувати премію військовослужбовцям або зменшувати її розмір протягом кількох місяців за одне й те саме допущене порушення.

Отже, чинним законодавством України встановлено пряму заборону притягнення особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у даному випадку правопорушення позивача виразилося в тому, що 26.08.2022 він перебував на території розташування військового підрозділу в стані алкогольного сп`яніння, що є дисциплінарним та адміністративним проступком.

За таких обставин, відповідач правомірно керуючись положеннями підпункту 9.8 пункту 9 Доручення правомірно позбавив позивача права на отримання додаткової винагороди за місяць у якому допущено факт вживання алкогольних напоїв/перебування стані алкогольного сп`яніння.

Також, правомірно прийнято рішення і про позбавлення премії.

В той же час колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у грудні 2022 у відповідача не було правових підстав для позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди, оскільки підпункт 9.10 пункту 9 Доручення передбачає позбавлення права на отримання додаткової винагороди із фактом вчинення інших дій (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Тобто, підпункт 9.10 пункту 9 Доручення передбачає його застосування у разі вчинення військовослужбовцем іншого порушення, яке не передбачене підпунктами 9.1 9.9 Доручення, і за яке такого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за рішенням суду.

В даному випадку, порушення яке вчинив позивач окремо визначено у підпункті 9.8 пункту 9 Доручення, а відповідно підстав для притягнення відповідача повторно до відповідальності у вигляді позбавлення додаткової винагороди за підпунктом 9.10 пункту 9 Доручення, у відповідача не було, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

З метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року.

Згідно з ч. 3 ст. 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Статтею 294 КАС України передбачено ухвали, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

З урахуванням вимог ст.ст. 293, 294 КАС України відповідачем заперечення на ухвалу суду від 18.09.2023 року, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Щодо строку звернення позивача із зазначеним позовом до суду колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 року).

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину продовжено на всій території України до 30.06.2023.

Таким чином, на час звернення позивача із цим позовом (15.06.2023) встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, відлік якого розпочався із набранням законної сили Законом № 2352-IX від 01.07.2022 та продовжений відповідно до пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023, не сплив, а отже не є пропущеним.

За таких обставин позивачем, подано позовну заяву до суду в строки, визначені приписами чинного законодавства України.

Крім іншого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, є діючим військовослужбовцем, який бере безпосередню участь у бойових діях, а відповідно факт проходження військової служби є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки висновків, зроблених судом першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 27 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун