Справа № 400/7800/23
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 р. № 400/7800/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Устинова І.А. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), пр. Яворницького Дмитра, 21-А,Дніпро,Дніпропетровська область,49027,

провизнання бездіяльності протиправною; стягнення середнього заробітку у сумі 244 676,75 грн, за час затримки виплати частини заробітної плати за 2018 рік на загальну суму 380 626,33 грн, по день фактичного розрахунку 24.05.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у зв`язку з невиплатою з вини Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачу у день звільнення 27.12.2019 року усіх сум що мали бути виплачені, при відсутності спору про їх розмір;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток у сумі 244676,75 грн. за весь час затримки виплати частини заробітної плати за 2018 рік на загальну суму 380626,33 грн., по день фактичного розрахунку 24.05.2023, у зв`язку з невиплатою з вини Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 у день звільнення 27.12.2019 року усіх сум що мали бути виплачені, при відсутності спору про їх розмір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем на час звільнення не нараховано та невиплачено частину заробітної плати у 2018 році на загальну суму 380626,33 грн, яку було виплачено 24.05.2023 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від від 27.04.2021 у справі №400/4678/20, яке набрало законної сили 14.03.2023, а не у день звільнення з служби (27.12.2019). З огляду на вказане позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до приписів ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, відтак звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 03.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 20.09.2023 суддею Устиновим І.А. справу прийнято до свого провадження, постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки виплати йому індексації є безпідставним, оскільки частину заробітної плати за 2018 рік на загальну суму 380626,33 грн було виплачено відповідачем на виконання рішення суду, яке набрало законної сили лише 14.03.2023. До того ж враховуючи воєнний стан та постійні обстріли військовими РФ по містам Миколаїв та Одеса, проблемами електропостачання відповідач не міг виконувати свої обов`язки, тому виплату проведено 24.05.2023, а період з 24.02.2022 по 24.05.2023 не може вважатись періодом затримки виплати і нараховуватись за вказаний період середній заробіток за час затримки. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком позивача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечив обґрунтування відповідача та повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідно до ст.262 КАС України справа розглядається без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд дослідив матеріали справи та встановив наступне.

Позивач працював у Головному територіальному управлінні юстиції у Миколаївській області на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.12.2020 за №6286/06 Позивача звільнено з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27.12.2019 для подальшої роботи в Південному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Одеса) пункт 5 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №400/4678/20, яке набрало законної сили 14.03.2023, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, Одеська область, 65007, ) задоволено, зокрема стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, Одеська область, 65007, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), не нараховану та невиплачену частину заробітної плати у 2018 році на загальну суму 380626,33 грн.

На виконання вищезазначеного рішення відповідачем 24.05.2023 проведено виплату частини невиплаченої заробітної плати у 2018 році на загальну суму 380626,33 грн.

При цьому, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не здійснено, що на думку позивача свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки , розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку звернувся до суду з даним позовом.

Суд вирішуючи спір виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 116 цього Кодексу законів про працю України (далі КЗпП країни), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у цих статтях норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Період затримки розрахунку при звільненні це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

У цій справі позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на виплату частини заробітної плати при звільнені, що встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 400/4678/20, просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.12.2019 по 24.05.2023 (1243 дні).

При цьому відповідач фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати спірної суми провів поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП України.

Оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд приходить висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати спірної індексації.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 100).

Згідно з абз. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п. 2 розділу ІІ Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено виплатою частини заробітної плати 24.05.2023, а не при звільнені, то строк затримки розрахунку складає 866 робочих днів (за період з 27.12.2019 по 23.02.2022 робочих днів 541, а з 24.02.2022 по 24.05.2023, враховуючи воєнний стан, робочих днів 325).

Разом з тим, враховуючи внесені у ст. 117 КЗпП України зміни (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022), відповідач мав виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто з 28.12.2019 року (наступний день після звільнення з військової служби) по 28.06.2021 року (184 дні).

Відповідно до довідки № 14.2-06/371 від 18.09.2023, виданої Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), за два останні місяці перед звільненням позивачу нараховано та виплачено заробітну плату розмірі 22 995,12. Середньомісячний заробіток складає 13 010,40 грн, а середньоденний заробіток складає 605,13 грн. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 111 343,92 грн (184 дні * 605,13 грн) заборгованості за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вказане, необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 978,71 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управліня Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр. Яворницького Дмитра, 21-А,Дніпро,Дніпропетровська область,499) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр. Яворницького Дмитра, 21-, Дніпро, Дніпропетровська область, 49027, ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.12.2019 по 28.06.2020.

3. Зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр. Яворницького Дмитра, 21-, Дніпро, Дніпропетровська область, 49027, ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.12.2019 по 28.06.2020 у сумі 111 343,92 грн (одинадцять тисяч триста сорок три гривні дев`яносто дві копійки).

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр. Яворницького Дмитра, 21-А,Дніпро,Дніпропетровська область,499) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 978,71 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов