Справа № 140/35414/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 140/35414/23 пров. № А/857/963/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І.М., ШинкарТ.І.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року ( головуючий суддя Димарчук Т.М., м. Луцьк ) у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Трофимюка П.В. від 22.11.2023 №72566644 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі №140/4076/23 виконане в межах покладених зобов`язань, проведено нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 за період з 09.09.2022 по 30.06.2023 в розмірі 40297, 50 грн. Вказує, що з 01.07.2023 виплата доплати до пенсії ОСОБА_1 проводиться щомісячно разом з основною пенсією.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що пенсійним органом нарахування та виплата доплати до пенсії ОСОБА_1 здійснювалась у прожиткових мінімумах, а не у мінімальних заробітних платах, як встановлено у виконавчому листі №8647/23, виданому на виконання судового рішення, а тому рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі №140/4076/23 є невиконаним і є підстави для накладення штрафу.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про його дату, час та місце.

Суд ухвалив провести апеляційний розгляд у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.08.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72566644 на виконання виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду №8647/2023 від 27.06.2023 у справі № 140/4076/23 про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 09.09.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік) (а.с.39).

Вказана постанова супровідним листом №23265 від 21.08.2023 надіслана боржнику - ГУ ПФУ у Волинській області для відома та виконання (а.с.9).

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 06.09.2023 №0300-0306-5/52925 повідомлено державного виконавця про те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі №140/4076/23 виконане в межах покладених зобов`язань, проведено нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 за період з 09.09.2022 по 30.06.2023 в розмірі 40297, 50 грн. Виплата заборгованості буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Також повідомлено, що з 01.07.2023 виплата доплати до пенсії ОСОБА_1 проводиться частинами щомісячно разом з основною пенсією (а.с.11, 12).

22.11.2023 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюком П.В. надіслано ГУ ПФУ у Волинській області вимогу №30921 про термінове надання інформації про виконання рішення суду, зокрема, чи здійснюється виплата до пенсії ОСОБА_1 у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік) (а.с.8)

22.11.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюком П.В. винесено постанову ВП №72566644, відповідно до якої за невиконання рішення суду накладено на боржника ГУ ПФУ у Волинській області штраф у розмірі 5100 грн (а.с.6).

Вказана постанова мотивована тим, що ГУ ПФУ у Волинській області не здійснено нарахування і виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із застосуванням розрахункової величини - дві мінімальні заробітні плати (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Не погоджуючись з цією постановою, ГУ ПФУ у Волинській області звернулось до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з правомірності нарахування боржником підвищення до пенсії, виходячи з прожиткових мінімумів, оскільки згідно Закону №1774-VIII мінімальна заробітна, як розрахункова величина для здійснення виплат, з 01.01.2017 застосовується в розмірі прожиткових мінімумів. Суд зазначив, що ГУ ПФУ у Волинській області вжило усіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду, а невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів (заборгованості) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-УІІІ (далі - Закон №1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-УІП виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 4 ст.19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону №1404-VIII).

Частиною 2 ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу наведених норм, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу.

Відповідно до ст.75 Закону №1404-VIII підставою для застосування штрафу до боржника є невиконання у встановлений виконавцем строк рішення без поважних причин.

Поважними в розумінні норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Апеляційний суд звертає увагу, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Водночас, обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі №140/4076/23 зобов`язано ГУ ПФ України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 09.09.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням суду у справі №140/4076/23 встановлено спосіб виконання цього рішення, який передбачає вчинення боржником двох дій для виконання рішення - нарахування та виплати стягувачу підвищення до пенсії.

З оскаржуваної постанови про накладення штрафу ВП №72566644 від 22.11.2023 вбачається, що підставою для її винесення є невідповідність дій ГУ ПФУ у Волинській області, вчинених на виконання рішення суду у справі №140/4076/23, резолютивній частині рішення, а саме здійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із застосуванням розрахункової величини прожитковий мінімум, а не мінімальної заробітної плати.

Факт такого нарахування і виплати визнається ГУ ПФУ у Волинській області, а також підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії №90, з якого вбачається, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі №140/4076/23 ГУ ПФУ у Волинській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , внаслідок якого призначено пенсію з 09.09.2022 у розмірі 6382, 17 грн, з 01.12.2022 - у розмірі 6424, 70 грн, з 01.01.2023 - довічно у розмірі 6830, 70 грн., тобто застосована розрахункова величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не розмір мінімальної заробітної плати, як визначено рішенням суду.

Апеляційний суд наголошує, що при виконанні рішення суду боржник зобов`язаний врахувати той спосіб захисту порушеного права, який визначений у резолютивній частині рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Оскільки резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції та містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому виконання рішення суду, яке набрало законної сили, повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.

На важливості належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

У Рішенні від 26 червня 2013 № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України Про виконавче провадження) Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 взяв до уваги практику ЄСПЛ, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 1291 Конституції України та статтями 2, 14, 370 КАС України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ГУ ПФУ у Волинській області рішення суду не виконано, зокрема, не виконано у спосіб, який визначений у резолютивній частині рішення, не надано доказів, які б підтвердили наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, то державним виконавцем обгрунтовано та підставно винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, є суттєвими та підтверджують помилковість висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушено норми процесуального права, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 140/35414/23 скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року.