Справа № 420/3131/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3131/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 10.02.2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 26.12.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078);

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463,15 гривень за період з 01.03.2018 по 26.12.2019 включно в сумі 97 469,44 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб та відрахуванням військового збору.

Позивач у позові зазначив, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року у справі №420/15241/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 08.09.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року. Відповідачем нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 08.09.2017 по 28.02.2018 включно в сумі 18868,84 грн. (з урахуванням утриманого військового збору 1,5%).

Позивач вказує, що сума нарахованої індексації грошового забезпечення за лютий 2018 року склала 4258,75 грн, а за період з 01.03.2018 по 26.12.2019 відповідачем виплачено тільки поточну індексацію грошового забезпечення в сумі 1966,31 грн, що свідчить про ігнорування норми чинного законодавства, а тому нарахована сума індексації грошового забезпечення є значно меншою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-XII), «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ), Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), та навів розрахунок різниці-індексації, якій на його думку дорівнює сумі можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року - 4463,15 гривень.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2023, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.11.2023 року касаційну скаргу представника позивача - Дяченка О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Одеського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд направив справу на новий розгляд, оскільки дійшов висновку, що у цій справі суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог помилково визначили характер спірних правовідносин, які стосуються нарахування, перерахунку й виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.12.2019; не дослідили ці правовідносини; не з`ясували обставини, які необхідні для правильного застосування абз.4,6 п.5 Порядку №1078; не встановили, чи порушене право позивача на отримання індексації-різниці за вказаний період.

22.11.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла справа №420/3131/22.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.11.2023 справа передана судді Катаєвій Е.В.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року справу №420/3131/22 прийнято до провадження, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу індексація нараховувалась у відповідності до вимог законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.09.2017 по 26.12.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

25.08.2021 року позивач подав заяву до Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 08.09.2017 по 28.02.2018 та проведення перерахунку індексації за період з 01.03.2018 по 26.12.2019 з врахуванням фіксованої суми індексації за березень 2018 року.

У зв`язку із тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 не було проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 420/15241/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 08.09.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.09.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вищевказаного рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 18 868,84 грн.

Позивач вважаючи, що йому не виплачено щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн в місяць у загальному розмірі 97 469,44 грн, звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби з 01.03.2018 по 26.12.2019 не в повному обсязі.

Частиною 1 статті 2 Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України №2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону України №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України №1282-ХІІ.

Згідно з статтею 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Частиною 2 ст.5 Закону №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Вказана частина ст.5 діє в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року, а саме проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

При вирішенні спірних правовідносин по даній справі суд також враховує приписи ч.5 ст.353 КАС України, якою визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом встановлено, що направляючи постановою Верховного Суду від 09.11.2023 року дану справу №420/3131/22 на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд зазначив, що ключові питання цього спору стосуються правильності застосування судами норм абз.4,6 п.5 Порядку №1078 щодо наявності/відсутності підстав для нарахування й виплати позивачу з 01.03.2018 до звільнення з військової служби суми так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення.

Верховний Суд на підставі системного аналізу п.1, абз.3,4,6 п.5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дійшов висновку, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз.3,4,6 п.5 Порядку №1078, Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.

Відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації за період з 01.03.2018 по 26.12.2019. Водночас позивач наполягав на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідачем проігноровано.

Отже, вказані обставини є спірними в цій справі. Проте суди попередніх інстанцій їх не дослідили.

У цьому контексті Суд зауважив, що з огляду на абз.4 п.5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Суди попередніх інстанцій вказані правовідносини не дослідили і не перевірили істотні для справи обставини, а відтак не підтвердили і не спростували доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячної індексації-різниці за період з 01.03.2018 до 17.04.2020 і що це право порушив відповідач.

Верховний Суд визначив коло обставин, які суд повинен встановити для правильного застосування абз.4,6 п.5 Порядку №1078, а саме: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз.5 п.5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абз.5 п.4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Ухвалою суду від 08.01.2024 року витребувані докази по справі - зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати до суду суми індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 26.12.2019, розрахованих на підставі висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.11.2023 року по справі №420/3131/22. Провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 29.02.2023 року поновлено провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаючись на положення Законів України №2011-XII, №1282-ХІІ, Порядок №1078) навів розрахунок різниці-індексації, якій на його думку дорівнює сумі можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року - 4463,15 гривень.

Позивач у позові не зазначає розміру підвищення доходу в березні 2018 року, визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року та відповідно вказаний показний не враховує у своєму розрахунку.

Проте відповідач на вимогу суму надав вказані дані, згідно з якими грошове забезпечення позивача у лютому 2018 року склало 9500,00грн, у березня 2018 року 9975,00грн, тобто різниця склала 475грн.

У такому випадку відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Таким чином різниця-індексація складає 3988,15грн.

За період з 01.03.2018 по 26.12.2019 індексація грошового забезпечення складає 87096,05грн.

При цьому позивачу виплачена поточна індексація у розмірі 1966,31грн, що відповідачем не заперечується у позові.

Таким чином, стягненню з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 підлягає індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.12.2019 включно в сумі 85129,74 гривень.

Суд вважає необхідним в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, якою визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, застосувати при вирішенні даної справи правові висновки Верховного Суду щодо способу захисту прав позивачці.

У постанові від 23.03.2023 року Верховний Суд (суддя-доповідач -Мартинюк Н.М., судді - Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,) зауважив, що у позовній заяві ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах. Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову. Натомість суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини (пункти 114-117).

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЭДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 26.12.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 26.12.2019 включно, виходячи з фіксованої величини 3988,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абз.4,5,6 п.5 Порядку №1078 в сумі 85129,74 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва