Справа № 200/396/24
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року Справа№200/396/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 26.10.2023 № 14 про відмову в призначенні пенсії в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з 17.08.1980 по 29.05.1995 за трудовою книжкою колгоспника від 14.05.1981 серії НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.01.2024 № 14 про відмову в призначенні пенсії в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з 17.08.1980 по 29.05.1995 за трудовою книжкою колгоспника від 14.05.1981 серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.10.2023 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з 17.08.1980 по 29.05.1995 за трудовою книжкою колгоспника від 14.05.1981 серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.11.2023.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 05.10.2023 вона звернулась через ВЕБ портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком з додаванням всіх необхідних документів. 26.10.2023 вона отримала рішення від Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області за № 14 про відмову в призначенні пенсії, оскільки її вік 59 років 11 місяців 2 дні та недостатньо страхового стажу, а саме 30 років. У спірному рішення вказано, що її страховий стаж складає 19 років 4 місяці 5 днів та до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з 17.08.1980 по 29.05.1995 у зв`язку з відсутністю записів про фактичну тривалість трудової участі в громадському господарстві.

08.01.2024 позивачка повторно звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Проте 12.01.2024 отримала від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішення про відмову в призначенні пенсії за віком № 14, в якому зазначено, що на момент звернення іі вік 60 років 01 місяць, страховий стаж складає 26 років 06 місяців. За результатами розгляду її заяви не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з 17.08.1980 по 29.05.1995 у зв`язку з тим, що в архівній довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 » російською мовою, а у паспорті « ОСОБА_3 ».

Позивачка вважає рішення відповідачів протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки всі вказані періоди підтверджуються записами її трудової книжки. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області заперечуючи проти позову, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 05.10.2021 подала анкету для автоматичного призначення пенсії за віком відповідно до норм статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 надала трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 від 14.05.1981. Заяву відпрацьовано за принципом «єдиної» черги завдань та «єдиної» черги спеціалістів, спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. За результатами розгляду документів, страховий стаж ОСОБА_1 склав 19 років 04 місяці 05 днів. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи, зокрема, з 17.08.1980 по 29.05.1995 в колгоспі ім. XXII з`їзду КПРС згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 14.05.1981, у зв`язку з відсутністю записів про фактичну тривалість трудової участі в громадському господарстві. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 26.10.2023 № 14 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до норм статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 30 років. Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вважає, що рішення від 26.10.2023 № 14 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 30 років було винесено правомірно.

Щодо витрат на правничу допомогу Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідач зазначає, що ані адміністративний позов, ані заява про стягнення судових витрат, ані додатки до позову та заяви, не визначають обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Тому, за відсутності підтверджуючих документів, не можливо визначити суми відшкодування послуг адвоката, встановлення їх дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Отже підстави для стягування правничої допомоги з відповідача відсутні.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 08 січня 2024 року позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення №14 від 12.01.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж позивачки 26 років 06 місяців.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивачки не зараховано період роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з 17.08.1980 по 29.05.1995 згідно з архівною довідкою №362 від 19.12.2023, виданою Покровською міською військовою адміністрацією, оскільки у довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (згідно з паспортними даними).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію звертає увагу суду, що призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень територіальних управлінь Пенсійного фонду України.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 , орган, що видав 1238.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 14.05.1981, позивачка у спірний період працювала:

- з 17.08.1980 по 21.04.1998, що охоплює спірний період з 17.08.1980 по 30.05.1995, прийнята у члени колгоспу ім. XXII з`їзду КПРС Красноармійського району Донецької області.

05.10.2023 позивачка звернулась до Пенсійного фонду України із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком.

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

26.10.2023 за наслідками розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення № 14, яким позивачці було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Також у вказаному рішенні вказано, що вік заявниці 59 років 11 місяців 2 дні. Страховий стаж становить 19 років 4 місяці 5 днів. Позивачка на момент звернення працює. Дата з якої матиме право на пенсійну виплату за наявним страховим стажем 20.11.2028 або у разі набуття необхідного страхового стажу 30 років.

Крім у того у цьому рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період, зокрема, з 17.08.1980 по 29.05.1995 в колгоспі ім. XXII з`їзду КПРС згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 від 14.05.1981, у зв`язку з відсутністю записів про фактичну тривалість трудової участі в громадському господарстві.

Згідно з архівною довідкою від 19.12.2023 № 362, виданою Покровською міською військовою адміністрацією, позивачка « ОСОБА_1 » (мовою оригіналу) працювала в колгоспі ім. XXII з`їзду КПРС ветфельдшером з 1980 року по 1998 рік.

08.01.2024 позивачка повторно звернулась до Пенсійного фонду України із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком.

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

12.01.2024 за наслідками розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було прийнято рішення № 14, яким позивачці було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Також у вказаному рішенні вказано, що вік заявниці 60 років 1 місяць. Страховий стаж становить 26 років 06 місяців. Позивачка на момент звернення працює.

Крім у того у рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період: з 17.08.1980 по 29.05.1995 в колгоспі ім. XXII з`їзду КПРС згідно з архівною довідкою від 19.12.2023 № 362, виданою Покровською міською військовою адміністрацією, оскільки в архівній довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 » російською мовою та не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » згідно з паспортними даними.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною першою статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України Про пенсійне забезпечення 05.11.1991 року №1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії .

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом у цій справі встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.10.2023, відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.10.2023 № 14 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період з 17.08.1980 по 29.05.1995 в колгоспі ім. XXII з`їзду КПРС згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 від 14.05.1981, у зв`язку з відсутністю записів про фактичну тривалість трудової участі в громадському господарстві.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття загальний трудовий стаж є ширшим, ніж поняття страховий стаж, оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Так, суд зазначає, що згідно зі статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка була чинна на час роботи позивачки та пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 (далі Положення №310) (чинних на час роботи позивачки у колгоспах до проголошення незалежності України) основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 вказаних Положень №310 трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310). Згідно пункту 6 Положень №310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

Відтак, в разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю.

Також суд зазначає, що згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58, в редакції чинній на час роботи позивачки) заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція № 58).

Крім того, згідно з пункту 2.26 Інструкція № 58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162.

Суд також зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Судом досліджено трудову книжку колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (дата заповнення 14.05.1981 р.) та встановлено, що у ній наявні записи про встановлений у відповідних колгоспах мінімум трудової участі в громадському господарстві та фактичну кількість відпрацьованих позивачкою трудоднів (людиноднів) (мінімум трудової участі в громадському господарстві).

З огляду на наведені вище положення статті 56 Закону України №1788-ХІІ, суд доходить висновку, що період трудової діяльності з 17.08.1980 по 29.05.1995 в колгоспі ім. XXII з`їзду КПРС підлягає зарахуванню до трудового стажу позивачки, оскільки протягом зазначеного періоду позивачка виконала встановлений мінімум трудової участі.

За таких обставин страховий стаж позивачки на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком становив більше 30 років.

Відтак, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 26.10.2023 №14.

Щодо спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.01.2024 № 14 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком, суд зазначає таке.

Як встановлено судом вище, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не зараховано період роботи позивачки в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з 17.08.1980 по 29.05.1995 згідно з архівною довідкою №362 від 19.12.2023, виданою Покровською міською військовою адміністрацією, оскільки у довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (згідно з паспортними даними).

З наявних матеріалів справи та доданих позивачкою до заяви про призначення пенсії документів, можливо ідентифікувати особу позивачки. Ризик будь якої помилки державного та іншого органу має покладатися на саму державу та орган, і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб.

Суд не виключає того, що при заповненні довідки дійсно допущена описка у написанні прізвища позивачки, що цілком ймовірно обумовлена орфографічною неточністю в написані її прізвища російською мовою. Однак, суд зауважує, що такий факт має бути належним чином підтверджений.

Разом з цим, слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачкою документів про призначення пенсії було недостатньо, то територіальне управління Пенсійного фонду України мало всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивачки, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Суд зазначає, що помилка у написанні прізвища позивачки у архівній довідці не може бути підставою для незарахування трудового стажу, оскільки це є надмірним формалізмом та вказана помилка не може нівелювати відомості інших документів, позбавивши позивачку права на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим, суд не бере до уваги посилання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на те, що у архівній довідці прізвище позивачки « ОСОБА_2 » (російською) не відповідає паспортним даним, де зазначено прізвище « ОСОБА_3 », оскільки як вже зазначалося основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки його конституційного права на соціальний захист.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що наданими позивачкою документами підтверджується трудовий стаж, що становить більше 30 років.

Оскільки за результатами розгляду справи суд встановив, що на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за віком, її страховий стаж становив більше 30 років, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.01.2024 № 14 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію з 20.11.2023, суд зазначає таке.

Згідно з п.1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивачка досягла віку необхідного для призначення пенсії, тому пенсія їй має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 20.11.2023.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачами - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу, водночас, судом встановлено, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії має більше 30 років страхового стажу, суд вважає, що у даному випадку у відповідачів відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані рішення відповідачів не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити позивачці пенсію за віком на підставі її заяви про призначення пенсії від 05.10.2023, зарахувавши до стажу періоду роботи з 17.08.1980 по 29.05.1995 за трудовою книжкою колгоспника від 14.05.1981 серії НОМЕР_1 .

З огляду на означене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області виник обов`язок призначити позивачці пенсію за віком за її заявою про призначення пенсії від 05.10.2023.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного способу відновлення порушеного права позивачки, суд вважає за належне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 26.10.2023 № 14 про відмову в призначенні пенсії та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.01.2024 № 14 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити позивачці пенсію за віком на підставі її заяви про призначення пенсії від 05.10.2023, зарахувавши до стажу періоду роботи з 17.08.1980 по 29.05.1995 за трудовою книжкою колгоспника від 14.05.1981 серії НОМЕР_1 .

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 26.10.2023 № 14 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.01.2024 № 14 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 20.11.2023, зарахувавши до стажу період її роботи з 17.08.1980 по 29.05.1995 за трудовою книжкою колгоспника від 14.05.1981 серії НОМЕР_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот) грн 00 копійок на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 копійок на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 01 березня 2024 року.

Суддя Т.О. Шувалова