Справа № 420/18241/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18241/23

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

повний текст судового рішення

складено 08.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000гривень в період з серпня 2022 по лютий 2023 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 р. у розмірі 100 000 грн за 152 дні перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в період з 28.08.2022 року по 27.02.2023 року включно.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що у 2022 році він отримав тяжке поранення пов`язане з захистом Батьківщини, та після цього перебував на лікуваннях у медичних закладах стаціонарно, а також за висновком ВЛК перебував у відпустці на 45 днів. Проте відповідач за час перебування у медичних закладах та відпустці додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. йому не виплатив, що на думку позивача є протиправним та суперечить приписам чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю передбачених нормами чинного законодавства підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 р. у розмірі 100 000 грн за 152 дні перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в період з 28.08.2022 року по 27.02.2023 року включно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо своєчасного нарахування та виплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди, встановленою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000гривень в період з листопада 2022 року по лютий 2023 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане судове рішення, відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 подано на апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначив, що у спірних правовідносинах командування військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до вимог чинного законодавства і тому бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не є протиправною. Апелянт вказує, що протягом всього спірного періоду законодавством вимагалось для включення до наказів командира про виплату до додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн. у разі поранення першочергово наступні фактори: стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини; перебуванням у відпустці для лікування після тяжкого поранення з висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Крім того, включення військовослужбовців до наказів командира про виплату до додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. у разі поранення, має також відбуватись пропорційно часу участі, тобто пропорційно часу лікування, а не за весь місяць, незалежно від кількості днів лікування в ньому. Також, як далі вказує скаржник в апеляційній скарзі, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. У зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про такі обставини, форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, з інформацією про обставини отримання таким відповідного поранення.

30.11.2023р. від відповідача у справі надійшла уточнена апеляційна скарга, у якій викладено аналогічні доводи та обґрунтування щодо підстав скасування рішення суду першої інстанції, які вказаній у апеляційній скарзі поданій 09.11.2023р.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановив суд першої інстанції та встановлено під час апеляційного перегляду на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, ОСОБА_1 проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 з 08.03.2022 по 11.04.2023 року.

29.08.2023 року позивач отримав поранення внаслідок обстрілу з мінометів, танків та БМП-3 збройних формувань рф і при виконання бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини. Та на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №227 від 29.08.2022 року вибув на лікування до в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

З 30.08.2022 року позивач проходив лікування в КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР. При виписки з лікарні за висновком ВЛК позивач потребував відпустку 45 діб.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №271 від 12.10.2022 року позивач вважається таким що прибув з лікування та з 13.10.2022 року зарахований на котлове забезпечення в/ч (а.с.66).

З 14.10.2022 року по 27.11.2022 року позивач на підставі наказу командира в/ч від 13.10.2022 року № 272 перебував у відпустці за станом здоров`я (а.с.66 зв.б.).

За наказом командира в/ч № НОМЕР_3 від 05.12.2022 року позивач вибув з в/ч на лікування (а.с.67 зв.б).

За наказом командира в/ч № НОМЕР_4 від 27.12.2022 року позивач прибув до пункту постійної дислокації з лікування 26.12.2022р.(а.с.68).

За висновком ВЛК та наказом командира в/ч від 03.01.2023 р. №3 позивач перебував на лікуванні в в/ч НОМЕР_5 з 03.01.2032 року по 27.02.2023 року(а.с.68 зв.б. та а.с.69).

За час перебування на стаціонарному лікуванні через тяжке поранення та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК позивач мав право на отримання збільшеної винагороди у розмірі 100000грн., проте вона йому за період з 05.12.2022 року по 26.12.2022 року та з 03.01.2023 року по 27.02.2023 року відповідачем виплачена вже після звернення позивача з позовом до суду, що сторонами не заперечується, через що ним була подана заява про відмову від частини позовних вимог під час підготовчого провадження.

Також позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова грошова винагорода до 100000грн. в вересні (з дні -6774,19грн.), жовтні (30 днів -70000грн), грудні 2022 року(27 днів 63000грн.)(а.с.70-72).

З метою захисту порушених прав на своєчасне отримання додаткової винагороди позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи було встановлено вчинення у спірних правовідносинах відповідачем протиправної бездіяльності щодо своєчасного та у повному обсязі нарахуванні і виплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України №168 від 28.02.2022р., у розмірі 100 000 грн. за період з листопада 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до пункту 2 цієї постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100 000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

Відповідно до ч.10 ст.2 Закону №2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців урегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Відповідно до п. 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Відповідно до п. 6.35 Положення №402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою. Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Аналіз вказаних норм дає апеляційному суду вважати, що підставою для виплати підвищеної додаткової винагороди є час перебування військовослужбовця, котрий отримав поранення під час проходження служби, на стаціонарному лікуванні у вітчизняному чи закордонному закладі охорони здоров`я, а також постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я, котра видається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.

Оцінюючи доводи апелянта, судова колегія враховує, що з матеріалів справи вбачається отримання позивачем поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок цього поранення.

Так, 10.11.2022 року командиром в/ч НОМЕР_1 складена довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 в якій вказано, що травмування отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів та забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. (а.с.6).

Також згідно довідки №206 від 11.10.2022 року виданою ВЛК КНП «Міська клінічна лікарня №11» солдат ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 45 календарних днів, та травма отримана позивачем важкого ступеню.

Згідно даних з карток особового рахунку солдата ОСОБА_1 вбачається, що належну йому додаткову винагороду до рівня 100000грн. в сумі- 130 967,74грн. було виплачено тільки в вересні 2023 року (а.с.110), вже після звернення до суду з позовною заявою, тоді як з військової частини НОМЕР_1 він був звільнений -11.04.2023 року, а складові цієї суми підлягали до виплаті позивачу ще у листопаді 2022 та січні-лютому 2023 року.

Викладеним вище підтверджується вчинення відповідачем протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах, що вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки відповідачем було порушено право позивача на своєчасне отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за весь період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 08.06.2022 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, при цьому лише за період з листопада 2022 року по лютий 2023 р. із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу лікування, оскільки у вересні, жовтні, та грудні 2022 року йому було нараховано та своєчасно виплачено вказану винагороду.

Доводи відповідача, затримка у виплаті відбулась через несвоєчасне подання рапорту командиром підрозділу були вірно оцінені судом першої інстанції як необґрунтовані, оскільки такі обставини, не є поважною та об`єктивною причиною невиплати своєчасно належного позивачу грошового забезпечення в вищевказаний період, на що ґрунтовно вказав суд першої інстанції.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів звертає увагу, що жодних нових аргументів та взагалі будь-яких аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Загалом обґрунтування апеляційної скарги є несуттєвим, встановлених обставин справи, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться лиш до переоцінки встановлених судом обставин справи. Апеляційна скарга не містить взагалі ніяких доводів, у доведення правомірності своєї бездіяльності відповідачем у спірних правовідносинах в частині несвоєчасної виплати позивачу відповідної додаткової винагороди.

За вказаного, судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі №420/18241/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.В. Крусян О.О. Димерлій