Справа № 440/14385/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/14385/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/14385/23 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25.09.2023 ОСОБА_1 направив до Полтавського окружного адміністративного суду позов, що заявлений до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - Адміністрація Держспецзв`язку), 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - 3ТВУЗ), в якому, з урахуванням уточнень змісту позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Адміністрації Держспецзв`язку від 03.08.2023 №14-Ф;

- зобов`язати Адміністрацію Держспецзв`язку видати наказ про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням раніше виплаченої одноразової допомоги в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як інваліду війни третьої групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

- стягнути з 3 ТВУЗ на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 446 590 грн, інфляційних втрат - 138 886,38 грн та моральної шкоди - 217087,50 грн, а загалом - 802 563,88 грн.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення своїх прав внаслідок виплати Адміністрацією Держспецзв`язку одноразової грошової допомоги у розмірі меншому, ніж передбачений підпунктом 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.11.2019 у справі №761/31180/16-а, зауважує, що поняття "захист Батьківщини" є синонімом "Захисту Вітчизни", включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України, а тому позивач, захворювання якого пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захисту Батьківщини, має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі підпункту 1 пункту 6 вказаного Порядку у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму. З урахуванням виплачених коштів у розмірі 173 670 грн із 3ТВУЗ підлягає до стягнення недоплачена частина одноразової грошової допомоги у розмірі 446 590,00 грн, інфляційні втрати на суму 138886,38 грн та моральна шкода у сумі 217 087,50 грн, що становить 35% від усією суми, яка підлягала до виплати ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 10.10.2023 продовжено строк на усунення недоліків на 10 днів та запропоновано усунути недоліки шляхом повідомлення суду позиції у тексті прохальної частини позову щодо наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 03.08.2023 №14-Ф.

23.10.2023 від позивача надійшла до суду заява про усунення недоліків, якою позивач уточнив власні вимоги, чим усунув недоліки виявлені судом.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Адміністрація Держспецзв`язку позов не визнала. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на правомірність оскаржуваного наказу від 03.08.2023 №14-Ф "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ". Пояснює, що відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаний та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, не передбачено виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала з підстав, зазначених у довідці МСЕК ОСОБА_1 від 30.05.2022 серії 12 ААВ №471261, а саме: пов`язане із захистом Вітчизни. Оскільки ОСОБА_1 не було надано документів, які б свідчили про те, що його інвалідність настала внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, у Адміністрації Держспецзв`язку відсутні законні підстави для призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (а.с. 43-52).

У відзиві 3ТВУЗ його представник пояснює, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 у справі №440/8043/22, яке набрало законної сили 21.06.2023, з урахуванням вимог пункту 13 Порядку №975 з боку 3 ТВУЗ було підготовлено та подано до Адміністрації Держспецзв`язку висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку №975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму. Висновок з документами направлено листом від 18.07.2023 №54/06-892. Отже рішення суду виконане у повному обсязі, а вимог грошового зобов`язання до стягнення таке рішення не визначає. Враховуючи те, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, яка має цільовий і разовий характер, то така не підлягає індексації та компенсації, через що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат є незаконними та безпідставними. Позивачем належним чином не доведені факти заподіяння 3ТВУЗ моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими.

Правом на подачу відповіді на відзиви позивач не скористався.

Розгляд справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 20.12.2014 по 21.01.2015, з 17.05.2015 до 17.06.2015, з 23.01.2016 до 24.02.2016, з 17.01.2018 до 21.02.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у н. АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою 3ТВУЗ № 30 від 01.03.2019 (а.с. 17).

Наказом 3ТВУЗ №58-ОС від 09.12.2021 позивача звільнено зі служби за підпунктом "а" пункту 2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пунктом 173 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 №463, у запас Збройних Сил України (а.с. 18).

На підставі направлення начальника 3ТВУЗ від 23.11.2021 №275 для визначення ступеню придатності до військової служби ОСОБА_1 14.12.2021 госпітальною ВЛК військової частини НОМЕР_1 був проведений медичний огляд позивача, за результатами якого складено Свідоцтво про хворобу №983, яким встановлено: захворювання: міжхребцевий остеохондроз всіх відділів хребта, деформуючий спондильоз, спондилоартроз шийного, поперекового відділів хребта, грижа L5-S1, міжхребцевого диску, лікована оперативно (18.07.2003) з больовим синдромом, з незначним порушенням функцій. Деформуючий остеоартроз першого ступеню правого гомілково-ступневого суглобу, без порушення функції. Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів першого ступеню, без порушення функції. Простий короткозорий стигматизм ступеня 1,0Д на праве око та 0,5Д на ліве око при гостроті зору з корекцією 1,0 на кожне око, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби; захворювання: рецидив грижі L4-L5 міжхребцевого диску після мікрохірургічної дискектомії міжхребцевого диску L4-L5 ліворуч (01.07.2015) у вигляді хронічного дискогенного попереково-крижового радикуліту з лівобічним L4-L5-S1 полірадикулярним синдромом, рецидивуючий перебіг, фаза ремісії з помірним порушенням функцій, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 16).

30.05.2022 МСЕК видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №471261, згідно з якою позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 10.05.2022, захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 14).

13.06.2022 позивач звернувся до 3ТВУЗ із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

У липні 2022 року 3ТВУЗ складено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця Держспецзв`язку, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022, який становить 2481 грн, усього - 173670 грн.

29.07.2022 наказом Адміністрації Держспецзв`язку №737-ф призначено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 31.12.2021 наказом начальника 3ТВУЗ від 09.12.2021 № 85-ос "Про особовий склад", у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022.

Наказом 3ТВУЗ №11-Ф від 08.08.2022 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в розмірі 173670 грн (а.с. 20).

Згідно з випискою з особового рахунку позивача, одноразова грошова допомога у розмірі 173670 грн перерахована 09.08.2022 (а.с. 22).

Не погоджуючись із правильністю виплати одноразової грошової допомоги лише у 70-кратному розмірі, позивач звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023, у справі №440/8043/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд зобов`язав 3 ТВУЗ підготувати та подати Адміністрації Держспецзв`язку висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням проведених виплат. В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 зібрав пакет документів та 18.07.2023 звернувся до 3ТВУЗ із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати ОГД, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням проведених виплат (а.с. 69).

За наслідками розгляду цієї заяви 18.07.2023 3ТВУЗ підготовлено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця Держспецзв`язку (а.с. 70-72). На підставі вивчення поданих документів визначено, що інвалідність ОСОБА_1 не є наслідком вчинення зазначеним військовослужбовцем злочину чи адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення військовослужбовця до самогубства, встановленого судом), подання завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Встановлено, що ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3 групи з 10.05.2022 (довідка МСЕК від 30.05.2022 серія 12 ААВ №471261). Причина інвалідності захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини...

За результатами розгляду зазначених документальних матеріалів: виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №975 у зв`язку із встановленням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022, який становить 2481,00 грн (620250,00 грн), з урахуванням раніше виплаченої суми з розрахунку 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.20221, який становить 2481,00 грн (173670,00 грн). Усього належить до виплати 446580,00 грн. Виплата зазначеної допомоги потребує додаткових призначень за КЕКВ 2730.40 в обсязі 446580 грн.

Означений висновок 3ТВУЗ направив голові Держспецзв`язку листом від 18.07.2023 №54/06-892 (а.с. 73).

Наказом голови Адміністрації Держспецзв`язку від 03.08.2023 №14-ф відмовлено у призначенні, виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 31.12.2021 наказом начальника 3ТВУЗ Держспецзв`язку від 09.12.2021 №85-ос "Про особовий склад" (а.с. 24).

Вважаючи наказ Адміністрації Держспецзв`язку від 03.08.2023 №14-ф протиправним і таким, що порушує конституційне право на соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову спірним оцінку правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 162 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно з ч. 9 ст. 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі Порядок № 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Згідно з пп. 1-2 п. 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;

2) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Як зазначають відповідачі, визначена у довідці МСЕК серії 12 ААВ №471261 від 30.05.2022 причина інвалідності позивача "захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини" не є рівнозначною поняттям "виконання обов`язків військової служби" чи "проходження військової служби", а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №975.

У свою чергу позивач наполягає на тому, що він має право на таку допомогу, оскільки він є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, у забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, його захворювання пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби та захисту Батьківщини.

Вирішуючи спір з цього приводу, суд виходить з такого.

Варіанти формулювань постанов військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визначає Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 (надалі - Положення).

Згідно з пп. "ґ" п. 21.5 Положення, постанови ВЛК приймаються в формулюванні "захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Підпунктом "а" пункту 21.5 Положення встановлено, що постанови ВЛК приймаються в формулюванні "поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Крім того, відповідно до пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, причинами інвалідності є, зокрема: поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

- одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. до 24 лютого 2022 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Суд зазначає, що поняття «захист Батьківщини» є синонімом «захисту Вітчизни», включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України.

Аналогічний висновок щодо тлумачення даного поняття викладений у постановах Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 440/1661/19 та від 08.06.2021 у справі № 440/692/19.

Судовим розглядом встановлено, що захворювання позивача пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 14.12.2021 №983 та довідкою МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 30.05.2022 серії 12 ААВ № 471261.

Тож, з урахуванням встановлених обставин безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, суд приходить до висновку про те, що позивач, як особа з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, має право на одноразову грошову допомогу, яка передбачена пп. 1 п. 6 Порядку № 975.

Відтак наказ Адміністрації Держсспецзв`язку від 29.07.2022 №737-Ф "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ", який суперечить висновкам суду, сформульованим вище, суд визнає протиправним, у зв`язку з чим скасовує його.

То ж у цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання Адміністрації Держспецзв`язку видати наказ про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням раніше виплаченої одноразової допомоги в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як інваліду війни третьої групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, суд виходить з такого.

Вказана позовна вимога відображає спосіб відновлення порушеного права, обраний позивачем.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

З огляду на те, що обраний позивачем спосіб захисту матиме наслідком пряме втручання у дискреційні повноваження відповідачів, суд вважає за необхідне залишити без задоволення вимогу позивача про зобов`язання Адміністрації Держспецзв`язку видати наказ про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пп. 1 п. 6 Порядку №975.

Натомість, обираючи належний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зобов`язати Адміністрацію Держспецзв`язку розглянути висновок 3ТВУЗ щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму з урахуванням вже виплачених сум та висновків суду, сформульованих у цій справі.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з 3 ТВУЗ на його користь недоплаченої частини одноразової грошової допомоги у розмірі 446 590 грн, суд визнає такі вимоги передчасними, оскільки рішення щодо виплати такої допомоги ще не прийнято, а будь-яка заборгованість із вплати коштів одноразової грошової допомоги перед ОСОБА_1 наразі відсутня.

Відтак, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

З приводу позовних вимог про стягнення з 3ТВУЗ інфляційних втрат - 138 886,38 грн суд зауважує наступне.

Позивач наголошує, що із 3ТВУЗ слід стягнути інфляційні втрати, нараховані на суму недоплаченої частини одноразової грошової допомоги, що становить 138 886,38 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства, грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.

Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, у даній справі у відповідача не виникло перед позивачем грошових зобов`язань в порядку статті 11 ЦК України, зокрема як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору так і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак 3ТВУЗ не є тим боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України.

Суд зазначає, що у цій справі не встановлено цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки правовідносини, що склались між позивачем та 3ТВУЗ, є публічними, а не цивільно-правовими.

Тому у цій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з 3ТВУЗ моральної шкоди в розмірі 217 087,50 грн, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Суд усвідомлює, що порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд, оцінивши обставин справи, не виявив доказів, що доводять негативний вплив на позивача у тій мірі, яка б спровокувала негативні емоції позивача рівня страждання або приниження.

При цьому сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати безумовною і достатньою підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Однак позивачем таких доказів суду не надано.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач вказує на тривалу протиправну поведінку 3ТВУЗ, зневажливе, принизливе ставлення до позивача як до особи з інвалідністю внаслідок війни, що полягає у невиплаті належних коштів, тривале невиконання судових рішень, тривалих неодноразових бюрократичних процедур, різноманітних маніпуляцій, хибних трактувань законодавчих норм, цинічних ухилянь від виплат без пояснення причин, чим було завдано ОСОБА_1 моральної шкоди.

Проте суд визнає такі доводи ОСОБА_1 недостатніми для висновку про заподіяння моральної шкоди у спірних правовідносинах, оскільки позивачем належним чином не доведені факти заподіяння саме з боку 3ТВУЗ моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відтак позов у цілому слід задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону як особа з інвалідністю внаслідок війни, інших судових витрат не поніс, а тому підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03.08.2023 №14-ф "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України розглянути висновок 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму з урахуванням вже виплачених сум та висновків суду, сформульованих у цій справі.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (; вул. Солом`янська, буд. 13, м. Київ, 03110).

Відповідач: 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (; вул. Гоголя, буд. 179, м. Миргород, Полтавська область, 37602).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун