Справа № 222/1430/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року справа №222/1430/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 13 січня 2022 р. у справі № 222/1430/21 (головуючий І інстанції Вайновська О.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області, інспектора 1 батальйону 1 взводу Управління патрульної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Чемуся Любомира Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

16.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4989433 від 04.11.2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.11.2021 року о 18:11 годині він, керуючи транспортним засобом Citroen C4, державний номер НОМЕР_1 , перетинаючи блок пост, що розташований за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Запорізьке шосе, 90, зупинив своє авто біля представників патрульної поліції з метою пред`явлення документів, що посвідчують особу для перевірки. Під час спілкування між поліцейським та позивачем виникла суперечка та останній переставив своє авто на узбіччя для подальшого з`ясування ситуації, що виникла. При цьому, інспектор патрульної поліції вимагав від нього посвідчення водія, обґрунтовуючи свої дії Законом України «Про особливості кадрової політики та збереження суверенітету на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», який позивачу невідомий. Водночас, інспектор пред`явив своє службове посвідчення лише на третє прохання позивача і в такий спосіб, що ознайомитися з його змістом було неможливо. Таку поведінку інспектора позивач трактував, як незаконну та вирішив продовжити рух автомобіля, проте автомобіль був заблокований інспектором. Згодом, іншим поліцейським - Чемусєм Л.М. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4989433 від 04.11.2021 року за ст.126 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Після винесення постанови, ОСОБА_1 було пред`явлено посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль було розблоковано, а рух продовжено. Посилаючись на відсутність законних підстав для зупинки його транспортного засобу, законних підстав вимагати пред`явити документи що посвідчують право керування транспортним засобом, поліцейським була винесена оскаржувана постанова. Поліцейським не було проінформовано позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, не роз`яснено його права та обов`язки під час розгляду адміністративної справи, в тому числі про можливість скористатися правовою допомогою, не з`ясовано наявність клопотань, заяв тощо, не досліджено докази. Просив скасувати постанову серії ЕАО №4989433 від 04.11.2021 року та справу про адмінправопорушення закрити.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 13 січня 2022 р. у справі № 222/1430/21 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 04.11.2021 року інспектором УПП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Чемусєм Любомиром Михайловичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4989433 від 04.11.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, за те, що він 04.11.2021 року, о 18:04 годині, в місті Маріуполі, Запорізьке шосе, 90, керуючі автомобілем CITROEN C4, державний номер НОМЕР_1 , порушивши п.9.9 (б) ПДР України, відмовився пред`являти документи зазначені в п.2.1 ПДР України, чим порушив п.2.4.б ПДР України, на останнього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. До постанови додаються докази: відео з бодікамери ВН4470.

Позивач оскаржує постанову в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а тому суд, розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог.

Частиною 1 ст.126 КУпАП встановлено відповідальність для особи, яка не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний, зокрема, на вимогу поліцейського, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Пунктом 2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно з п.2.4.а Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.1. Правил дорожнього руху, передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса.

Таким чином, право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, визначених п.2.1 ПДР кореспондується з обов`язком водія мати при собі та пред`явити на вимогу співробітників поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс та інше.

Позивачем не визнаються обставини порушення ним п.2.4.б ПДР України, а саме не пред`явлення для перевірки реєстраційного документу на транспортний засіб. Позивач зазначає, що посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу він не пред`явив, оскільки для цього не було законних підстав. В подальшому, після винесення постанови про притягнення до адмінвідповідальності, документи визначені п.2.1 ПДР ним були пред`явлені. Кім того, вказує, що під час винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності йому не було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, не роз`яснено його права та обов`язки під час розгляду адміністративної справи, не з`ясовано наявність клопотань, заяв тощо, не досліджувались докази, не повідомлено про можливість скористатись допомогою адвоката.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ст.7 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ст.73 КАС України). Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України).

Частиною 2 ст.77 КАС України окреслено, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З досліджених під час розгляду справи відеодоказів, які містяться на оптичному диску та додані до відзиву, вбачається, що 04.11.2021 на блокпості, який розташований за адресою:

Донецька область, місто Маріуполь, Запорізьке шосе, 90, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем CITROEN C4, державний номер НОМЕР_1 , на вимогу поліцейського відмовився пред`являти документи зазначені в п.2.1 ПДР України, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Так, на відео зафіксовано, що о 17:22 годині, 17:32 годині, 17:48 годині (часові мітки містяться на відео) на неодноразові вимоги поліцейських до позивача пред`явити документи зазначені в п.2.1 ПДР, останній в категоричній формі відмовляється, мотивуючи свою відмову інтересом до подальших процесуальних дій поліцейських.

Також на відеозаписі зафіксовано, що о 18:00 годині поліцейським Чемусєм Л.М. виконано вимоги ст.ст.276, 278, 279 КУпАП, водію роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України.

Крім того, дослідженням відеозапису, встановлено ознаки порушення позивачем п.9.9. б) ПДР України, а саме не ввімкнення аварійної світлової сигналізації під час зупинки на вимогу поліцейського.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що вимоги поліцейського про зупинку йому не висувались, а він це зробив самостійно, оскільки знає про порядок перетину блокпосту, не спростовують висновків суду щодо наявності в його діях ознак порушення п.9.9 б) ПДР України.

На наданих позивачем відеодоказах також зафіксована відмова ОСОБА_1 пред`являти документи зазначені в п.2.1 ПДР України за обставин викладених у оскаржуваній постанові.

Після виконання вимог ст.280 КУпАП, відповідачем ОСОБА_2 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4989433 від 04.11.2021 року у виді штрафу в межах санкції статті.

Вказана постанова, за своїм змістом, відповідає положенням ст.283 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови та дослідженого відеозапису, позивач постанову отримав, про що свідчить його власноручний підпис.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що 04.11.2021 року, о 18:04 годині мала місце подія, за якою ОСОБА_1 в місті Маріуполі, Запорізьке шосе, 90, керуючі автомобілем CITROEN C4, державний номер НОМЕР_1 , не пред`явив для перевірки документи зазначені в пункті 2.1 ПДР а саме реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 б ПДР України, що підтверджено належними доказами, а отже в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП.

Наявність у водія ОСОБА_1 при собі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП, оскільки його об`єктивна сторона полягає саме в не пред`явленні реєстраційного документу на транспортний засіб у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що в них містяться, та утворює самостійний склад адмінправопорушення.

Маючи при собі документи, зазначені в п.2.1 ПДР, але не пред`явивши їх на вимогу поліцейського, ОСОБА_1 вчинив правопорушення за ст.126 ч.1 КУпАП навмисно.

Після складання та вручення ОСОБА_1 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, останній, усвідомлюючи неминучість наслідків, які полягали в подальшому тимчасовому затриманні транспортного засобу на підставі ст.265-2 КУпАП, пред`явив поліцейському документи, що посвідчують право керування транспортним засобом.

Також слід зазначити, що протягом всього часу спілкування з поліцейськими тривалістю в одну годину, ОСОБА_1 вільно надавав пояснення та заперечення з приводу вчинення ним адміністративного правопорушення, мав можливість заявляти клопотання, подавати заяви, тощо і вказані обставини зафіксовано у наданих суду відеодоказах.

Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено порушень процесуальних прав ОСОБА_1 , як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єктавладнихповноваженьінадіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (ч.3 ст.286 КАС України).

За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що інспектор Чемусь Л.М. діяв на підставі та в межах визначених Законом України «Про Національну поліцію» повноважень, з дотриманням норм ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, з дотриманням прав особи, яка притягається до адмінвідповідальності, визначених ст.268 КУпАП, винесена ним постанова про накладення адмінстягнення за своїм змістом відповідає ст.283 КУпАП, містить посилання на докази, на підставі яких він дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адмінправопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП, визначив ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4989433 від 04.11.2021 року є законною, а отже адміністративний позов слід залишити без задоволення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 13 січня 2022 р. у справі № 222/1430/21 - залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 13 січня 2022 р. у справі № 222/1430/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 29 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко