Справа № 380/8101/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8101/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/8101/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу № 353803 від 07.04.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірною постановою відповідача до позивача застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач зазначає, що матері позивача, ОСОБА_2 , належить на праві власності земельна ділянка в м. Городок, кадастровий номер :29:022:0079, цільове призначення, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Для того, щоб підсипати територію даної земельної ділянки, позивачу була необхідна земля. 26.02.2023 до позивача подзвонив ОСОБА_3 , і сказав, що він буде знімати ґрунт під бруківку, і цей ґрунт не потрібний, і якщо позивач хоче, то може забрати його собі на свою ділянку. 28.02.2023 ОСОБА_1 приїхав до с. Сокільки на власному транспортному засобі та за власний рахунок, де вони разом з ОСОБА_3 , без використання праці сторонніх осіб, погрузили землю в кузов ТЗ марки БАТ, д.н. з. НОМЕР_1 . За те, що позивач забрав землю, він нікому не платив, і йому також ніхто не платив, оскільки він забрав та перевозив землю для своїх потреб до будинковолодіння матері.

Коли позивач їхав по об`їзній дорозі м. Львова в напрямку м. Городок (їхав без пасажирів), його зупинили працівники Укртрансбезпеки і повідомили йому, що він повинен надати їм товарно-транспортну накладну на вантаж. Позивач повідомив, що він не повинен мати товарно-транспортну накладну, оскільки везе вантаж на власному транспортному засобі за власний рахунок та для власних потреб, однак йому повідомили, що на нього буде складено Акт про порушення законодавства про автомобільний транспорт. В подальшому позивач продовжив рух до земельної ділянки своєї матері, де вигрузив землю.

Позивач зазначає, що у день проведення перевірки посадовими особами відповідача здійснював перевезення власного майна (вантажу), а не на комерційній основі. Вказує, що не є фізичною-особою підприємцем, а тому винесена спірна постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення водія відповідних документів.

Під час перевірки було виявлено порушення вимог ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». У позивача були відсутні необхідні документи, а саме товарно-транспортна накладна, що є порушенням положень Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567 та знайшло своє відображення в акті від 28.02.2023 року № 348199. Позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та мав реальну можливість бути присутнім при такому розгляді, надати свої пояснення чи зауваження.

Щодо перевезення позивачем власного вантажу, за власний кошт, власним транспортним засобом та собі ж, можна дійти до висновку, що жоден з таких аргументів жодним чином не підтверджено, а надані свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 28.07.2014 свідчить виключно про факт, що земельна ділянка за кадастровим номером :29:022:0079 належить на праві власності ОСОБА_2 , а будинкова книга говорить про тих осіб, які зареєстровані за конкретною адресою. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження своєї позиції позивачем не надано

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

14.04.2023 відповідачем винесено спірну постанову за № 353856, якою до позивача застосовано адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн. за порушення

законодавства про автомобільний транспорт при перевезенні пасажирів та вантажів

за відсутності на момент проведення перевірки передбачених законом документів.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне рішення протиправними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення та не враховуються заперечення відповідача з наступних підстав згідно встановлених судом фактичних обставин та вимог законодавства:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 .

Позивач має право керування транспортними засобами категорій А1,А, В1, В, СІ, С, що підтверджується посвідченням водія НОМЕР_3 .

Також ОСОБА_1 належить на праві власності ТЗ марки РАЕ, д. н. з. НОМЕР_4 ТЕ., що підтверджується технічним паспортом.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , належить на праві власності земельна ділянка в м. Городок, кадастровий номер :29:022:0079, цільове призначення, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

28.02.2023 щодо позивача складено Акт № 348199 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого представником відповідача встановлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - при перевезенні вантажу (глина) перевізник не забезпечив водія документами, на підставі яких виконуються дані перевезення, а саме - відсутня товарно-транспортна накладна або інші документи, передбачені законодавством, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», ч. 1 абз. 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього ж Закону.

07.04.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Шульгою Олександром було винесено постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу № 353803 від 07.04.2023 щодо ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 (ВАГ НОМЕР_5 ) 28.02.2023 на автошляху Західний об`їзд м. Львова км. 10 допущено перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», та накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000.00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін суд зазначає таке.

Позивач, вважаючи протиправною оскаржувану постанову, звернувся з даним позовом до суду.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека).

Відповідно до п. 1 вказаного Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно з п. 12-15 Порядку № 1567, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Приписами п. п. 20, 21 Порядку № 1567 передбачено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

В контексті визначення позивача як суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у спірних правовідносинах варто зазначити наступне.

Згідно ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

З урахуванням змісту вказаних норм слідує висновок, що відповідальність у цьому випадку несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють, у тому числі, за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Перевезення на комерційній основі означають надання послуг, а перевезення за власний кошт- перевезення для власних потреб.

Визначення юридичної чи фізичної особи перевізником не залежить від обраного та зареєстрованого ним КВЕД. Тобто, дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб - автомобільних перевізників, які перевозять вантаж, в тому числі і для власних потреб.

Суд також звертає увагу, що з 01.10.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03.06.2021 №1534-ІХ, яким абзац 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» викладено в новій редакції, відповідно до якої:

- перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, склад порушення за вчинення якого позивача притягнуто до відповідальності, полягав, зокрема, у здійсненні перевезення вантажу за відсутності товарно-транспортної накладної.

З цього приводу суд зазначає таке.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Тобто, вказаною нормою закріплено, що для здійснення внутрішніх перевезень у водія повинна бути товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Приписами Розділу І Правил №363 визначено, що:

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Додатком 7 до Правил № 363 затверджена форма товарно-транспортної накладної, в якій обов`язковою до заповнення графою визначено автомобільного перевізника.

Також за змістом визначень, що наведені у Правилах №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - остання не оформлюється.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний суд у постанові №810/3713/16 від 29.04.2021 року.

Позивачем зазначено, що ним здійснювалось перевезення для власних потреб, а саме ним перевозилась земля для підсипання території земельної ділянки, яка належить його матері, що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 28.07.2014.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач здійснював перевезення на договірних умовах, у випадку яких необхідна товарно транспортна накладна.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд висновує, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу 07.04.2023 року №353803, що винесена відповідачем є протиправною та підлягає скасуванню.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом не враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (81500, Львівська обл., Львівський р-н, м. Городок, вул. Львівська, 659А/2), Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, Берестейський проспект (пр. Перемоги), 14) про визнання протиправною та скасування постанови, - задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №353803 від 07.04.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, м. Київ, проспект Перемоги, 14) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 28.02.2024 року.

Суддя Гавдик З.В.