Справа № 420/24688/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини, одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачка проходила військову службу в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 звільнений у запас та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. В наказі зазначено, що одноразова грошова допомога по звільненню відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 не виплачувалась. З огляду на що позивачка вважає, що відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби. Однак така допомога протиправно виплачена не була.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у відповідача по справі військової частини НОМЕР_1 розрахунок вислуги років ОСОБА_1 , розрахунок грошового забезпечення, виплаченого позивачу при звільненні з військової служби в розрізі видів доплат, надбавок, тощо та сум.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 29.09.2023, у якому зазначає, що виплата грошової допомоги у період настання особливого стану та за умови звільнення з військової служби «через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)» здійснюється тільки військовослужбовцям-жінкам, які мають дитину (дітей) віком до 18 років та за наявності вислуги 10 років і більше. У зв`язку з чим позивачка права на отримання одноразової грошової допомоги не має, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також представник відповідача у відзиві проти позову просив суд справу розглядати у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 06.10.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2023 № 201 майора ОСОБА_1 , заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, звільнену наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.07.2023 № 537 з військової служби у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-спеціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здала і направити для зарахування на військовий облік до Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеса. З 16.07.2023 виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При цьому, як вбачається з тексту вказаного наказу, вислуга років позивача у Збройних Силах станом на 16.07.2023 року становить: календарна 26 років 10 місяців 14 дні, пільгова 27 років 02 місяців 24 днів.

Виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років та премію, передбачену наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (зі змінами) та постановою кабінету Міністрів України від 30.07.2017 року №704 у розмірі 390% посадового окладу за період з 01 по 16.07.2023 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік використана тривалістю 21 доба (з01 січня по 26 січня 2022 року), надано 2 доби на дорогу та 2 доби святкові дні. Виплатити грошову компенсацію за 24 доби невикористаної чергової відпустки за 2022 рік у сумі 27588, 76 грн. Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана тривалістю 10 діб (з 01.03 по 10.03.2023 року). Виплатити грошову компенсацію за 13 діб невикористаної чергової відпустки за 2023 рік у сумі 14943, 91 грн. Виплатити грошову компенсацію за 42 доби невикористаної відпустки, передбаченою ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» за 2021-2023 роки в сумі 47 408, 14 грн. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (зі змінами) за 2023 рік, не отримувала. Виплатити грошову компенсацію замість речового майна, належного до видачі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 «Про затвердження виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за не отримане речове майно», при надходженні кошторисних призначень та коштів згідно наданої заяви. Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, передбаченому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (зі змінами), отримала. Одноразова грошова допомога по звільненню, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393, не виплачувалась. Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів її сім`ї та перевезення домашніх речей не видавалися. Забезпечена житловою площею від МО України за адресою: АДРЕСА_1 .

На адвокатський запит від 30.08.2023 року щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідач повідомив про наступне. Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, фінансується з державного бюджету і є розпорядником коштів нижчого рівня. В свою чергу, Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України у своїх листах №423/1348 від 15.03.2023 року, №423/2045 від 17.04.2023 року, було роз`яснено, що абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Пунктом 1пункту 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом через сімейні обставини, або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України (постанова КМУ від 12.06.2013 року №413) лише в мирний час. Таким чином, за умови звільнення з військової служби відповідно до пп «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) у період дії особливого періоду виплата грошової допомоги здійснюється тільки військовослужбовцям-жінкам, які мають дитину (дітей) віком до 18 років та за наявності вислуги 10 років і більше. З огляду на зазначене, майор ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги не має.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не здійснення виплати при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 25% грошового забезпечення за кожен календарний рік служби, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу далі - Закон України № 2232-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються вказаним та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011, військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна правова норма міститься в абзаці 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та абзацу третього пункту 10 Порядку № 393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

При цьому, суд зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, такі військовослужбовці мають право на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах). Розмір вказаної одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.04.2021 (справа № 380/2427/20), від 24.11.2020 (справа № 822/3008/17) та від 11.04.2018 (справа № 806/2104/17).

Згідно із підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року № 260 (далі - Порядок №260), у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суд звертає увагу, що питання щодо наявності обставин, передбачених Переліком № 413, є визначальним лише при визначенні підстави для звільнення військовослужбовця, яка в подальшому враховується при визначенні розміру одноразової допомоги.

Відповідно до матеріалів справи позивач звільнений з військової служби за вищевказаним підпунктом Закону № 2232-XII. Станом на 16.07.2023 календарна вислуга років позивача становила: календарна 26 років 10 місяців 24 дні, пільгова 27 років 02 місяці 24 дні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-спеціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») за наявності вислуги років - 27 років 02 місяців 24 дні, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на листи №423/1348 від 15.03.2023 року, №423/2045 від 17.04.2023 року Департаменту соціального забезпечення МОУ, оскільки дане роз`яснення не є нормативно-правовим актом.

Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідача у відзиву проти адміністративного позову, що виплата грошової допомоги у період настання особливого стану та за умови звільнення з військової служби «через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)» здійснюється тільки військовослужбовцям-жінкам, які мають дитину (дітей) віком до 18 років та за наявності вислуги 10 років і більше, оскільки такі посилання спростовуються діючими нормами законодавства України, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 14, 21, 22, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини, одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 )

Суддя П.П. Марин