Справа № 400/1487/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 р. № 400/1487/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області відділ примусового виконання рішень, просп. Миру, 46, м. Миколаїв, 54056,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

« 1. Визнати незаконною бездіяльність Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області, відділ примусового виконання рішень щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 25868606.

2. Зобов`язати Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса), управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області, відділ примусового виконання рішень зняти арешт з усього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), накладеного в рамках виконавчого провадження № 25868606 та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 13.04.2011 року.

3. Присудити на користь позивача, ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області, відділ примусового виконання рішень судовий збір.».

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні), зокрема, зазначив про відсутність у нього боргу за виконавчим документом. Дія арешту, за відсутності будь-яких чинних виконавчих проваджень, порушує право власності позивача на нерухоме майно.

Ухвалою від 21.02.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив її розгляд на 29.02.2024, встановив відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву, залучив до участі у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні відповідача Головне управління ДПС у Миколаївській області (стягувач у виконавчому провадженні, далі Головне управління або третя особа), встановив третій особі строк для подання пояснень, а також зобов`язав третю особу подати довідку про наявність/відсутність податкового боргу позивача, вказаного у виконавчому документі.

Третя особа подала пояснення, в яких, зокрема, вказала про відсутність боргу позивача за виконавчим документом.

Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі відповідач, вимоги адміністративного позову заперечило. Відповідач вказав на відсутність законних підстав для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна боржника. Крім того, відповідач вказав, що «… позивач помилково (бездоказово) вважає, що відсутність заборгованості згідно виконавчого провадження № 25868606 без погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є підставою для зняття арешту або в порушення чинних норм законодавства намагається таким способом ухилитися від сплати виконавчого збору, який перераховується до Державного бюджету України …».

Відповідно до частини третьої статті 268, частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Як встановлено судом, 09.03.2011 Миколаївський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 2а-8290/10/1470 про стягнення з СПД ОСОБА_1 боргу у сумі 294599,97 грн на користь ДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва (далі Виконавчий документ).

13.04.2011 головний державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції Корець Сергій Валерійович виніс постанову ВП № 25868606 про відкриття виконавчого провадження з виконання Виконавчого документа.

13.04.2011 головний державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції Корець С.В. виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (далі Постанова про арешт, арк. 10). Арешт було накладено на все майно, що належить позивачу, і ОСОБА_1 було заборонено «… здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу …».

Згідно з доданою до позову «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта» (арк. 17-20), 14.04.2011 було зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, підстава обтяження Постанова про арешт.

Згідно з доданою до позову «Інформацією про виконавче провадження» (арк. 11-14), 16.01.2013 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кравчук Андрій Олександрович виніс постанову про повернення Виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606 (в редакції, що була чинною 16.01.2013), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною п`ятою статті 47 Закону № 606 (в редакції, що була чинною 16.01.2013) передбачалося, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 50 Закону № 606 (в редакції, що була чинною 16.01.2013) було встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідну зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга).

Оскільки повернення Виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606 не мало своїм наслідком зняття накладеного арешту, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про допущену органом державної виконавчої служби у 2013 році бездіяльність.

Листом від 05.12.2023 № 25941/6/14-29-13-02-04 Головне управління повідомило адвоката позивача про відсутність станом на 04.12.2023 податкового боргу, про який вказано у Виконавчому документі.

Згідно з доданим до позову листом за підписом заступника начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальника відділу примусового виконання рішень від 31.01.2024 № 1566 (далі Лист, арк. 16), у січні 2024 року позивач звернувся із заявою про закриття виконавчого провадження № 25868606 (заява до позову не додана).

Відповідач у Листі повідомив про знищення матеріалів виконавчого провадження № 25868606 та навів зміст пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція).

У поясненнях третя особа вказала, що «… на підставі рішення про списання безнадійного податкового боргу від 11.02.2014 №8-25 було списано податковий борг на підставі пп.3 п.2 ст. 101 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України, п. 9 Положення про Міністерство доходів і зборів України … та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року №577 … щодо списання безнадійного податкового боргу платників податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ст. 102 главою 9 розділу ІІ ПК України - 1085 календарних днів з дня узгодження податкового зобов`язання … на підставі даних інформаційної системи податкового органу станом на 27.02.2024 рік у ОСОБА_1 відсутній податковий борг, а саме з податку на доходи фізичних осіб у сумі 294 599,97 грн., який був заявлений до стягнення на підставі виконавчого листа №2а-8290/10/1470 від 09.03.2011 на користь ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва …».

Оцінюючи доводи адміністративного позову про те, що відповідач, реагуючи на звернення ОСОБА_1 у січні 2024 року, був зобов`язаний зняти арешт з майна позивача, суд виходив з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) у чинній редакції, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У справі відсутні докази на підтвердження існування вказаних підстав.

Частиною першою статті 40 Закону № 1404 встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

На думку суду, звернення позивача до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження було обумовлено саме змістом частини першої статті 40 Закону № 1404.

Суд зазначив, що задоволення цієї заяви було неможливим, оскільки для закінчення виконавчого провадження його треба було спочатку відновити (стаття 41 Закону № 1404). Докази існування законних підстав для відновлення виконавчого провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 16 розділу VIII Інструкції, постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:

судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням;

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);

арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням.

У разі припинення органу державної виконавчої служби, на виконанні у якому перебував повернутий стягувачу виконавчий документ, постанова(и), передбачена(і) цим пунктом, виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби, який є правонаступником органу державної виконавчої служби, що припинився.

До заяви про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення боржником додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови. У разі наявності обставин для одночасного винесення постанов, передбачених цим пунктом, та постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, боржником може бути подано одну заяву та додано до неї документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідних постанов.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання відповідна постанова. У випадках, передбачених законом, виконавець на підставі постанови, передбаченої цим пунктом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.

Заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься відповідна постанова.

Останнім абзацом пункту 16 розділу VIII Інструкції передбачено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку, коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Докази звернення ОСОБА_1 із заявою про зняття арешту з підстав, що перелічені вище, відсутні. Вимога до відповідача про зняття арешту була похідною від вимоги про закінчення виконавчого провадження, про що вказано у тексті позову: «… 18 січня 2024 року я звернувся … з вимогою закриття виконавчого провадження та зняття арешту …».

Частиною п`ятою статті 59 Закону № 1404 встановлено, що у всіх інших випадках (не зазначених в абзаці другому частини другої, частинах третій та четвертій цієї статті) арешт може бути знятий за рішенням суду.

На думку суду, обставини справи свідчать про наявність підстав для зняття арешту.

Можливість повторного пред`явлення стягувачем Виконавчого документа до виконання втрачена, оскільки з моменту його повернення минуло більше 11 років.

У частині першій статті 57 Закону № 606 (в редакції, що була чинною у 2011-2013 роках) вказано, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Така є норма викладена у частині першій статті 56 Закону № 1404.

За інформацією Головного управління, податковий борг позивача в сумі, що зазначена у Виконавчому документі, був списаний як безнадійний у 2014 році. Цей факт свідчить про відсутність (навіть гіпотетичної) можливості реального виконання рішення.

Збереження арешту як засобу забезпечення виконання рішення, при тому, що можливості реального виконання не існує, суперечить Закону № 1404.

Доводи відповідача щодо ухилення ОСОБА_1 від сплати виконавчого збору суд визнав безпідставними.

По-перше, у справі відсутні докази того, що у виконавчому провадженні № 25868606 були винесені постанови про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу. Не вказано про це і в «Інформації про виконавче провадження».

По-друге, як зазначив відповідач, матеріали виконавчого провадження було знищено.

По-третє, навіть якщо припустити, що у 2011-2013 роках були винесені відповідні постанови, строк для пред`явлення їх до виконання закінчився.

Відповідач не надав суду жодного документа на підтвердження існування зобов`язань ОСОБА_1 перед Державним бюджетом, що виникли у зв`язку з виконавчим провадженням № 25868606.

Чинні арешт майна та заборона на його відчуження, за відсутності боргу, для стягнення якого вони були застосовані, порушують права позивача.

Тому суд дійшов висновку про зняття арешту.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 59 Закону № 1404, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Факт протиправної бездіяльності відповідача судом не встановлений, тому підстави для покладення на нього судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області відділ примусового виконання рішень (просп. Миру, 46, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код - 43315529) задовольнити частково.

Зняти арешт, що був накладений 13.04.2011 «Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» ВП № 25868606 головного державного виконавця Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції Корця Сергія Валерійовича.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого пеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна