Справа № 420/28011/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28011/23

Головуючий І інстанції: Хурса О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Одесавинпром» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 01.01.2024р.) про залишення без розгляду заяви про розподіл судових витрат у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Одесавинпром» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

13.10.2023р. ПрАТ «Одесавинпром» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 09.08.2023р. за №UA500220/2023/000013/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500220/2023/000047.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларантом подано митні декларації на товари, які надійшли на виконання умов зовнішньоекономічного контракту. Разом з цими митними деклараціями, до митного органу були подані зовнішньоекономічний контракт, додатки до нього та інші документи у відповідності до Митного кодексу України. Водночас, спірним рішенням про коригування митної вартості було збільшено вартість товару та застосовано «резервний» метод визначення митної вартості товарів. У той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. Так, «основним» методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за «ціною договору». Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до Митного кодексу України. Усі документи, які зазначені у цьому Кодексі як основні, були надані декларантом. Таким чином, позивач вважає, що митний орган не надав будь-яких пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов, що підтверджує необґрунтованість оскаржуваних рішення про коригування митної вартості.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2023р. адміністративний позов ПрАТ «Одесавинпром» - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 09.08.2023р. за №UA500220/2023/000013/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500220/2023/000047. Стягнуту з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі - 5368 грн.

26.12.2023р. представником ПрАТ «Одесавинпром» було подано до суду 1-ї інстанції заяву про розподіл судових витрат у справі №420/28011/23 та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

До вказаної заяви, на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представником позивача було надано договір про надання правової допомоги від 01.10.2023р., додаткову угоду від 13.10.2023р. №1 до цього договору, акт прийому-передачі наданих послуг від 13.10.2023р., у відповідності до якого, сума понесених позивачем витрат на правову допомогу склала - 10000 грн., яку і необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року (постановленою в порядку письмового провадження) заяву ПрАТ «Одесавинпром» про ухвалення додаткового рішення у справі - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, позивач 10.01.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01.01.2024р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апелянт вказує на те, що клопотання про стягнення судових витрат було подано до суду 1-ї інстанції 26.12.2023р., тобто за два тижні до останнього можливого дня розгляду справи. Про те, що суд саме 26.12.2023р. ухвалить рішення по суті справи апелянт ніяк не знав та не міг знати, саме тому клопотання про стягнення витрат на правову допомогу було подано 26.12.2023р. - в строк, наданий законом для подання відповідного клопотання. Однак, як наголошує позивач, суд першої інстанції вирішив справу по суті не врахувавши клопотання ПрАТ «Одесавинпром» про стягнення витрат на правову допомогу, з чим апелянт категорично не погоджується.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

31.01.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідач, належним чином повідомленим про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 та ч.1 ст.312 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про наявність підстав для її задоволення.

Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або ж оплаті у відповідності до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Підстави та умови, за яких суд може ухвалити додаткове судове рішення, визначені у ст.252 КАС України, згідно з ч.1 якої, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, за ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або ж неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вказана правова норма узгоджується з положеннями ч.3 ст.143 КАС України, якою визначено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Правовий аналіз вказаних вище норм свідчить, що докази витрат на правову допомогу після ухвалення судового рішення по суті справи подаються виключно за тієї умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Не виникне підстав для розподілу судових витрат шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст.252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне спір й ухвалить відповідне рішення.

Іншими словами, підстави для розподілу витрат, з-поміж іншого, на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а є механізмом довести суду сам факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду відповідної справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до ст.252 КАС України. Інакший підхід до вирішення цього питання може розцінюватися як прояв необ`єктивного підходу суду до розгляду справи, чого допускати не можна.

Подібна правова позиція була викладена Верховним Судом в ухвалі від 07.07.2023р. у справі №340/2823/2.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що протягом розгляду даної адміністративної справи позивач не заявляв клопотань про стягнення або про намір стягнути з відповідача витрати на правову допомогу із зазначенням поважних причин, через які докази на підтвердження таких витрат не можуть бути надані до вирішення справи по суті. Більш того, у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач не наводить будь-якого обґрунтування відносно поважних причин, з яких він не мав можливості вчасно подати суду документи на підтвердження понесених судових витрат до вирішення справи по суті. А тому, на переконання суду 1-ї інстанції, вимоги ч.7 ст.139 КАС та ч.3 ст.143 КАС України позивачем не були дотримані, а тому підстави для ухвалення додаткового судового рішення у справі - відсутні.

У контексті зазначеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на приписи ч.3 ст.143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів, проте не вважає за можливе застосувати їх до спірних правовідносин.

Так, відповідно до ч.1 ст.225 КАС України, у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, які досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.227 КАС України визначено, що після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі, оголосивши орієнтовний час його проголошення.

За змістом ч.8 ст.262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Зазначені норми дають підстави для висновку, що судові дебати є попередньою до ухвалення рішення у справі стадією, а тому сторона процесу на даному етапі може цілком визначити об`єм наданої правової допомоги та, відповідно, надати докази щодо її підтвердження. У той же час, цим можливо обґрунтувати і необхідність зазначення поважних причин неможливості подачі доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат у заяві щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У даному випадку, розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, що не передбачає проведення судових дебатів, а тому, відповідно, позивач мав право подати докази судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови вчасного подання відповідної заяви про це. При цьому, на переконання судової колегії, обсяг необхідної правничої допомоги при розгляді справи можливо в повному обсязі оцінити та встановити по факту прийняття відповідного рішення суду.

Однак, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2023р. про відкриття провадження чітко не було визначено дату розгляду цієї справи, а тільки зазначено, що її розгляд відбудеться у межах строків, визначених у ст.258 КАС України, яка, в свою чергу, визначає, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом «розумного строку», але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За таких умов, ухвалення рішення суду могло відбутися протягом періоду, кінцевою датою якого є 06.01.2024р.

У заяві про стягнення витрат на правову допомогу (а не про ухвалення додаткового рішення) у справі, поданій за 12 днів до зазначеної кінцевої дати розгляду справи - 26.12.2023р., представник ПрАТ «Одесавинпром» не просила поновити строк її подачі, проте з її змісту чітко слідує, що вона копію рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2023р. не отримувала, а тому, колегія суддів вважає, що строк звернення з відповідною заявою нею не було пропущено.

Матеріали даної справи зазначених доводів не спростовують та, більш того, свідчать про факт доставлення (отримання) копії вказаного рішення суду в електронний кабінет представника позивача - 27.12.2023р., тобто вже після подання спірної заяви.

Отже, враховуючи невизначеність щодо дати винесення рішення по суті справи та отримання представником ПрАТ «Одесавинпром» копії рішення суду після подання даної заяви про розподіл судових витрат, висновки суду 1-ї інстанції про наявність підстав для повернення її без розгляду заяви є передчасними та помилковими.

За наведеного правового регулювання й обставин справи, судова колегія констатує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення безпідставної ухвали, яка перешкоджає стягненню на користь позивача понесених судових витрат у справі.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.139,143,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Одесавинпром» - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року - скасувати та направити адміністративну справу №420/28011/23 до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви Приватного акціонерного товариства «Одесавинпром» про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 01.03.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко