Справа № 160/23875/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
18.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні та виплаті особі з інвалідністю внаслідок війни
ОСОБА_1 щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України у зв`язку зі зміною частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII незаконною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та сплатити особі з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 щорічну разову грошову виплату до Дня Незалежності у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України у відповідності до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни та, відповідно, має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так, позивач зазначає, що з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 25 грудня 1998 року №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10рп/2008) та в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань», а саме: щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Проте, незважаючи на зазначені норми, відповідачем до 2023 року разову грошову допомогу, що передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» взагалі виплачено не було. У зв`язку з чим позивач, вважаючи, що його права на отримання такої допомоги у були порушені, звернувся до відповідача із відповідною заявою від 07.08.2023р., до якої долучив всі необхідні документи, в тому числі посвідчення інваліда війни, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовило у здійсненні вказаної разової грошової виплати до Дня Незалежності України, з посиланням на те, що ОСОБА_1 було скасовано статус особи з інвалідністю внаслідок війни, хоча незаконність скасування позивачеві статусу особи з інвалідністю внаслідок війни була підтверджена відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили, однак безпідставно не були взяті відповідачем до уваги.
Також вищевказаною ухвалою суду від 25.09.2023 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області завірене належним чином розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. "Про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни", яким визнано ОСОБА_1 таким, що втратив статус особи з інвалідністю внаслідок війни; а у ОСОБА_1 витребувано докази оскарження розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. "Про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни", яким визнано ОСОБА_1 таким, що втратив статус особи з інвалідністю внаслідок війни.
31.10.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2023 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла копія розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. «Про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни», яким ОСОБА_1 визнано таким, що втратив статус особи з інвалідністю внаслідок війни.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 у справі №415/7858/17, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області з перерахунку пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження ним дійсної строкової служби ОСОБА_1 , що став особою з інвалідністю у зв`язку зі зміною частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-Х11 незаконною, а також зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , який внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби став особою з інвалідністю, пенсію з інвалідності з 01.10.2017 з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на відповідний рік.
Як свідчать матеріали справи, розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. «Про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни» ОСОБА_1 визнано таким, що втратив статус особи з інвалідністю внаслідок війни, встановлений відповідно до пункту 1 частини 2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а посвідчення «інвалід війни», видане управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.07.2016р. серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 слід вважати таким, що втратило чинність та підлягає вилученню відповідно до п.13-1 Положення про порядку видачі посвідчень та нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого ПКМУ від 12.05.1994р. №302.
При цьому у грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку ст.383 КАС України з заявою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка виражається у невиконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 в адміністративній справі №415/7858/17.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2023 року у справі №415/7858/17, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023р., заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області протиправною задоволено та визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка виражається у невиконанні постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 в адміністративній справі № 415/7858/17 протиправною.
Як слідує з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023р. у справі №415/7858/17, яка набрала законної сили, апеляційним судом було встановлено, що факт набрання законної сили рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 в адміністративній справі №415/7858/17 є доведеним та беззаперечним, відтак назване судове рішення підлягає обов`язковому виконанню Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, натомість останнім було направлено на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) лист, в якому УПФУ в м. Лисичанську Луганської області повідомило про відмову виконання судового рішення в справі №415/7858/17 з підстави отримання інформації про втрату ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Однак, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи апелянта, адже останнім не доведено належними та допустимими доказами відсутність правових підстав для виконання судового рішення в адміністративній справі №415/7858/17. Апелянт посилався на експертний висновок №2878 від 03.04.2019, яким визнано недійсним виданий раніше експертний висновок №8880 від 08.06.2016 щодо причинного зв`язку хвороби ОСОБА_1 , лист Луганського КЗ «Обласний центр медикосоціальної експертизи» від 28.04.2019 №01-12/240 про визнання недійсними виписок з акту огляду МСЕК від 05.07.2016 серії 12ААА № 441278 та № 008821, розпорядження УПСЗН Лисичанської міської ради від 11.05.2019 про втрату ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Разом з цим, суд апеляційної інстанції критично оцінив такі пояснення апелянта і зауважив, що останнім не було надано докази звернення до суду в установленому законом порядку з заявою про перегляд постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018 у справі №415/7858/17 за нововиявленими обставинами та скасування з цих підстав судового рішення. Більш того, матеріали справи містять Експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 04.11.2019 №6543, згідно з яким ОСОБА_1 має захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо виконання судового рішення в справі №415/7858/17.
Позивач, як внутрішньо переміщена особа став на пенсійний облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому отримує пенсію по інвалідності.
При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявами, в яких, зокрема, наголошував на наявності у нього статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та долучав до пенсійної справи вищевказану постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023р. у справі №415/7858/17, яку просив врахувати при здійсненні йому пенсійних виплат (заяви від 18.04.2023р. та від 27.04.2023р.).
Разом з цим, судом також встановлено, що станом на теперішній час пенсійні органи, в тому числі і Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на обліку в якому зараз перебуває позивач, з заявою про перегляд постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018р. у справі №415/7858/17 за нововиявленими обставинами та скасування судового рішення з підстав винесення розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. «Про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни» не зверталися, а позивач продовжує отримувати пенсію по інвалідності як інвалід війни.
07.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, та до якої додано, зокрема, посвідчення серії НОМЕР_1 , що видане управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради 11.07.2016р.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві суми разової грошової допомоги за 2023 рік, яка виплачується щорічно до Дня Незалежності особам з інвалідністю внаслідок війни, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Крім цього, з матеріалів справи також встановлено, що 08.08.2023р. ОСОБА_1 , за рекомендацією спеціалістів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в якій просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 і ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023р. було відкрито провадження у справі №360/867/23 за цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначається Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (Закон №3551-ХІІ).
Відповідно до статті 7 Закону №3552-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Статтею 13 Закону №3551-ХІІ регламентовано пільги інвалідам війни.
Так, відповідно до ст.13 Закону № 3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-XIV) інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком;
II групи - вісім мінімальних пенсій за віком;
III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28 грудня 2007 року.

Після цього Законом України від 20.03.2023 № 2983-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань" ч.5 ст.13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено в наступній редакції: Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

У подальшому Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону №3551-XII і Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, якими визначався, зокрема розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України, частини п`ятої статей 12-15,частини першої статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частини третьої статей 6-1-6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 липня 2023 року №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань».

Постановою №754 затверджуються порядки використання коштів для соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань і виплати до Дня Незалежності України (раніше ця виплата була до 5 травня календарного року).

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», затвердженого Постановою № 754, грошова допомога виплачується до 24 серпня 2023р. в такому розмірі: 1) особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3100 гривень; II групи - 2900 гривень; III групи - 2700 гривень.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 10-1, 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року.

Як встановлено судом, 07.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, та до якої додано, зокрема, посвідчення серії НОМЕР_1 , що видане управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.07.2016р.

При цьому позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю внаслідок війни.

Відмовляючи позивачеві у виплаті разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у листі від 01.09.2023р. за вих. №42363-33541/К-01/8-0400/23 посилалося на те, що розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. позивача визнано таким, що втратив статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідач станом на теперішній час з заявою про перегляд постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2018р. у справі №415/7858/17, з урахуванням якого ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності як особі з інвалідністю внаслідок війни, за нововиявленими обставинами та скасування судового рішення з підстав винесення розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р. «Про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни» не звертався.

Натомість позивач продовжує отримувати пенсію по інвалідності як інвалід війни, що, у розумінні приписів ч.5 ст.13 Закону №3551-XII надає йому також право на отримання щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності.

Водночас відповідач був обізнаний про судові рішення у справі №415/7858/17, які долучалися позивачем до матеріалів пенсійної справи, а також про оскарження позивачем розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 11.05.2019р., проте залишив це поза увагою.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у виплаті позивачеві щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності за 2023 рік, передбаченої ч.5 ст.13 Закону №3551-XII, оформлена листом від 01.09.2023р. за вих. №42363-33541/К-01/8-0400/23, є передчасною та прийнятою без урахування всіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення, відтак, наявні підстави для визнання такої відмови протиправною та її скасування.

При цьому суд зауважує, що у цьому випадку права позивача порушено саме вищевказаною протиправною відмовою відповідача, оформленою листом від 01.09.2023р. за вих. №42363-33541/К-01/8-0400/23, а не бездіяльність пенсійного органу щодо невиплати спірної щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності за 2023 рік, як помилково зазначав позивач, тому, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправною і скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у виплаті позивачеві щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності за 2023 рік, передбаченої ч.5 ст.13 Закону №3551-XII, оформлену листом від 01.09.2023р. за вих. №42363-33541/К-01/8-0400/23, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.

Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначає таке.

Так, відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було передчасно відмовлено позивачеві у виплаті щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності за 2023 рік, передбаченої ч.5 ст.13 Закону №3551-XII, і така відмова прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення, проте відповідач має такі обставини врахувати та надати їм належну оцінку, суд доходить висновку, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.08.2023 року про призначення разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання розподілу судових витрат врегульовано ст.139 КАС України.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності за 2023 рік, передбаченої частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII, оформлену листом від 01.09.2023р. за вих. №42363-33541/К-01/8-0400/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) від 07.08.2023 року про призначення разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова