Справа № 500/5635/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 500/5635/23 пров. № А/857/23680/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І. Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вароди Павла Борисовича на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року, ухвалене суддею Осташ А.В. у м. Тернополі о 10:44, повний текст якого складений 01 листопада 2023 року, у справі №500/5635/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівської області про притягнення до дисциплінарної відповідальності №8-дс від 14.08.2023 "Про притягнення до адміністративної відповідальності".

В обгрунтування протиправності оскаржуваного наказу покликається на відсутність у його діях складу адміністративного проступку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що на підставі аналізу всіх доводів судом виснувано, що начальник перевірок платників основних галузей економіки управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_1 не забезпечив додержання працівниками структурного підрозділу правил внутрішнього службового розпорядку. Відтак оскаржуваний наказ є правомірним та законодавчо вмотивованим.

Не погоджуючись з вищевказаними судовим рішення, представник позивача - адвокат Варода Павло Борисович оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що в оспорюваному наказі не зазначено у чому полягає відсутність зі сторони позивача належної організації та здійснення керівництва над підлеглими працівниками в межах наданих йому повноважень, що призвело до порушення підлеглими працівниками вимог трудової дисципліни та внутрішнього службового розпорядку. В матеріалах справи відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між виконання позивачем своїх посадових обов`язків та порушеннями, допущеними підлеглими працівниками вимог трудової дисципліни та внутрішнього службового розпорядку, які ставляться йому в вину. Також покликається на допущення комісією процедурних порушень при здійснення дисциплінарного провадження, які, на переконання скаржника, вплинули на результати прийнятого рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Зазначає, що ч.2 ст.77 Закону №889 визначено, що у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення. Аналогічні положення містяться і Порядку №1039. Однак, матеріали дисциплінарної справи не містили відомостей щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень у позивача. З опису матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що така не містить пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії з висновком про вину позивача, тяжкість вчиненого дисциплінарного проступку, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби, що також свідчить про порушення процедури проведення дисциплінарного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що ОСОБА_1 з 02.06.2023 призначений на посаду начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області.

Наказом Головного управління ДПС у Львівській області від 14.08.2023 №8-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 - начальнику відділу перевірок платників основних галузей економіки управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області оголошено зауваження за порушення вимог: п. 9 розділу 3 «основні посадові обов`язки» посадової інструкції начальника відділу якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області, затвердженої 27.07.2022, в частині здійснення контролю за виконання працівниками Відділу нормативно - правових актів України, наказів, розпоряджень і доручень керівництва ГУ ДПС у області; функції «Керівництво структурним підрозділом - процедура 2.2.15.4 положення про відділ якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області від 01.02.2023, в частині забезпечення додержання працівниками структурного підрозділу правил внутрішнього службового розпорядку; п. 1 розпорядження Головного управління ДПС у Львівській області від 05.01.2021 №1 «Про підвищення рівня трудової дисципліни» (зі змінами), в частині незабезпечення дотримання підлеглими працівниками трудової дисципліни, Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДПС у Львівській області, обліку працівників на робочих місцях та відлучень з адміністративних будівель ГУ ДПС, пунктів 7, 8 частини першої ст. 8. п 1 частини першої ст.62 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Позивач, вважаючи наказ Головного управління ДПС у Львівської області про притягнення до дисциплінарної відповідальності №8-дс від 14.08.2023 протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях і досягненнях, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно з частиною першою статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

В силу вимог частини першої статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною другою цієї ж статті дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Види дисциплінарних стягнень та загальні умови їх застосування визначені у ст. 66 Закону України «Про державну службу» №889-VIII (у відповідній редакції).

Згідно з ч.1 ст.66 Закону України «Про державну службу», до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

При цьому, за правилами ч.2-ч.5 цієї статті, у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого п.6 ч.2 ст.65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням; у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.4, п.5, п.12 ч.2 ст. 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану; у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.2, п.8 ч.2 ст.65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених п.4, п.5 ч.2 ст.65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 ч.2 ст.65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого п.12 ч.2 ст. 65 цього Закону.

Частиною першою статті 74 Закону №889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

За змістом частин першої, десятої, одинадцятої статті 69 вказаного Закону для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Згідно з частиною другою статті 77 Закону № 889-VIII у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Згідно усталеної судової практики для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом №889-VIII, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Також слід зазначити, що наказ, як документ офіційно-ділового стилю повинен характеризуватися точністю, стислістю і зрозумілістю викладення. Зрозумілість наказу полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту наказу. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 справі № 813/3820/17.

Вирішуючи питання щодо невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, слід в першу чергу виходити із того, що такі обов`язки, їх зміст і обсяг повинні бути визначені Законом та підзаконним нормативно-правовим актом. При цьому, в залежності від статусу посади державної служби, слід розрізняти види посадових обов`язків. Так, остання (найнижча) ланка посадової особи державної служби у відповідному підрозділі має менший обсяг і зміст обов`язків, в їх порівнянні із керівником державної служби такого підрозділу, в якого окрім виконання обов`язків, визначених законом, додатково наявні організаційно-розпорядчі функціональні права та обов`язки, як правило пов`язані із загальним керівництвом і контролем.

Таким чином, державний службовець має беззастережно виконувати те, що написано в законах, підзаконних актах, організаційно-розпорядчих актах керівництва, письмових та протокольних дорученнях вище стоячого керівництва тощо.

У розглядуваній справі відповідач здійснив правову кваліфікацію дій начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області за п.6 ч.2 ст.65 Закону № 889 недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку.

Разом з тим, суть дисциплінарного проступку в спірних правовідносинах зводиться до невиконання (неналежного виконання) покладених на позивача, як на начальника відділу якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області посадових обов`язків в частині загального контролю за діяльністю підлеглих.

Так, відповідно до наказу Головного управління ДПС у Львівській області №186-о від 02 червня 2023 року ОСОБА_1 з 02 червня 2023 року переведений із посади начальника відділу якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області на посаду начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області.

Позивач, як начальник відділу якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_1 , був безпосереднім керівником інспектора цього відділу ОСОБА_2 .

З цього приводу слід звернути увагу на те, що позивач у одначений період (по 02 червня 2023 року), як начальник відділу якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області у своїй діяльності окрім положення податкового законодавства, керувався також Положенням про відділ якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області, затвердженим в.о. начальника Головного управління ДПС у Львівській області Андрієм Флисом 01.02.2023, та Посадовою інструкцією державного службовця - начальника відділу якості перевірок Управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області, затвердженою в.о. начальника Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_3 27.07.2022.

Зокрема, розділи 2, 4 Положення визначають функції керівництва відділу, його права та обов`язки, а також відповідальнісить керівника (а.с. 30-42).

Положення Посадової інструкції встановлюють права та основні посадові обов`язки начальника відділу якості перевірок Управління податкового аудиту (а.с.69).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу що з досліджених матеріалів дисциплінарного провадження слідує, такі не містять відомостей про порушення позивачем Положення про відділ якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області та Посадової інструкції начальника відділу якості перевірок Управління податкового аудиту.

Так, відповідно до наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 12.06.2023 №302 порушено дисциплінарне провадження стосовно начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_1 .

Підставою для порушення дисциплінарного провадження слугували результати перевірки, проведеної відповідно до наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 02.05.2023 №178, за фактами тривалої відсутності на роботі (більше трьох годин) головного державного інспектора відділу якості перевірок управління податкового аудиту ОСОБА_2 , з метою встановлення причин та умов, що призвели до порушення ним вимог Закону України «Про державну службу», розпорядження Головного управління ДПС у Львівській області від 05.01.2021 №1-р «Про підвищення рівня трудової дисципліни», із змінами, внесеними розпорядження Головного управління ДПС у Львівській області від 15.08.2022 №19-р, Правил етичної поведінки в органах Державної податкової служби, затверджених наказом ДПС України від 02.09.2019 №52, в редакції наказу ДПС України від 23.06.2021 №635 (акт від 01.06.2023 №782/13-01-14-06).

На виконання пункту 5 протоколу апаратної наради від 20.04.2023 №6-п, управління з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Львівській області, здійснено перевірочні заходи на предмет встановлення фактів тривалої (більше трьох годин) відсутності на роботі працівників Головного управління ДПС у Львівській області у період з 03.04.2023 по 20.04.2023 .

За результатами аналізу системи управління контролю доступом, журналів виходу на роботу та відлучень працівників, встановлено факти тривалої відсутності на роботі (більше трьох годин), а саме головного державного інспектора відділу якості перевірок управління податкового аудиту ОСОБА_2 .

Зі змісту акту перевірки фактів тривалої відсутності на роботі (більше трьох годин) №782/13-01-14-06 від -01.06.2023 слідує, що під час перевірки відібрано зокрема пояснення ОСОБА_2 головного державного інспектора відділу якості перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області, який не міг пригадати причини відлучення з робочого місця, в журналі відлучень не відмічався. Разом з тим підтвердив про ознайомлення його під підпис з вимогами розпорядження Головного управління ДПС у Львівській області від 05.01.2021 №1-р «Про підвищення рівня трудовоїх дисципліни", із змінами, внесеними розпорядженням Головного управління ДПС у Львівській області від 15.08.2022 №19-р (а.с.70-72).

Згідно наданих позивачем дисциплінарній комісії пояснень, у період 17.04-18.04.2023 ОСОБА_1 перебував у відпустці відповідно до наказу ГУ ДПС у Львівській області від 07.04.2023 №159-В, відповідно, інформацією щодо можливих причин відлучень ОСОБА_2 з робочого місця не володів. Щодо інших днів, в яких встановлено тривалу відсутність ОСОБА_2 на робочому місці, станом на дату надання пояснень, позивач не міг пригадати причин відсутності підлеглого працівника та, відповідно, причин невідображення вказаної інформації у журналі відлучень. Водночас зауважив, що у відділі якості перевірок, окрім ОСОБА_2 працювало ще 4 осіб. Троє з них безпосередньо брали участь у заслуховуваннях з керівництвом ГУ ДПС у Львівській області та працівниками Департаменту податкового аудиту ДПС України. Крім того, позивач зазначає, що ним виконувались контрольні та поточні завдання, підготовка аналітичних матеріалів, що потребували часу та роботи з нормативно-правовими актами, базами даних тощо, а тому він фізично не міг постійно здійснювати контроль ОСОБА_2 на предмет присутності його на робочому місці.

Згідно службової характеристики начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_4 , наданої начальником управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_5 , позивач зарекомендував себе як кваліфікований спеціаліст та керівник. Забезпечує якісне виконання доведених завдань. В роботі відповідальний, дисциплінований. Системно працює над підвищенням свого професійного рівня. У спілкуванні з колегами по роботі підтримує ділові відносини, з працівниками підрозділу та платниками податків завжди тактовний, ввічливий та спокійний, у складних ситуаціях завжди проявляє розумну ініціативу. Виконує всі поставлені перед ним завдання ґрунтовно, швидко, з детальною обробкою та якісно, не зупиняється перед труднощами, наполегливо й енергійно йде до поставленої мети, вміло застосовує на практиці нормативні документи, постійно працює над удосконаленням своїх знань. Глибоко вивчає питання теорії та практики професійної справи, сумлінно виконує службові обов`язки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у поданні про притягнення позивача до відповідальності рекомендовано відповідно до ч.2 ст.66 Закону України «Про державну службу» до ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення, передбачене п.1 ч.1 ст.66 цього Закону оголошення зауваження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив, що ні в цьому документі, ні в інших документах, що містяться в матеріалах дисциплінарної справи не зазначено, які саме дії позивачем були вчинено неправомірно, або їх не було вчинено, хоча такий обов`язок було покладено на нього відповідно до його посадової інструкції.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що у поданні не наведено обставин врахування характеру вчиненого проступку, обставин, за яких такий був вчинений, обставин, що пом`якшують відповідальність, ставлення позивача до служби.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що Розділом 4 «Керівництво» Положення про відділ визначено, що начальник відділу несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на відділ основних завдань і функцій згідно з чинним законодавством.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що ні оскаржуваний наказ, ні матеріали дисциплінарної справи не містять висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства України, що визначають порядок дій при здійсненні ним своїх посадових обов`язків як начальника відділу. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що особисто позивач дисциплінарного проступку, передбаченого п.6 ч.2 ст. 65 Закону №889, не вчиняв та відсутні будь-які претензії до нього як керівника відділу, що стосуються організації та виконання роботи відділу, який він очолював до 02.06.2023. Також не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між виконанням позивачем своїх посадових обов`язків та порушеннями, допущеними підлеглими працівниками вимог трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку, які ставляться йому в вину.

Відповідно, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача, що у оскаржуваному наказі не зазначено суті вчиненого ОСОБА_1 порушення, в чому конкретно виразилося неналежна організація та здійснення керівництва над підлеглими працівниками структурного підрозділу в межах наданих йому повноважень, що призвело до порушення підлеглими працівниками вимог вимог трудової дисципліни та внутрішнього службового розпорядку.

При цьому судом також враховано, що юридична відповідальність державних службовців характеризується певною специфікою, що зумовлена їх правовим статусом та функціями й повноваженнями, що покладені на них. Державні службовці є особливими складовими системи державної влади, а отже, до них висуваються особливі вимоги щодо виконуваних зобов`язань. Державні службовці є дещо обмеженими в контексті реалізації ними своїх інтересів й задоволенні потреб. Такі обмеження знову ж таки обумовлені специфічністю їх правового положення у суспільних правовідносинах. Важливість їх суспільної ролі у функціонуванні усіх державно-владних інституцій впливає на об`єм зобов`язань, якими вони наділяються, за невиконання або неналежне виконання яких вони нестимуть юридичну відповідальність.

У свою чергу, з гідно з пунктом 5 частини другої статті 65 Закону №889-VIII невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, є самостійним дисциплінарним проступком, за яке передбачена відповідальність у вигляді догани або попередження такого державного службовця про неповну службову відповідність (в разі повторного вчинення).

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про невідповідність оскаржуваного наказу критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком його скасування.

Наведені обставини в своїй сукупності під час вирішення спірних правовідносин залишилися поза увагою суду першої інстанції, що має наслідком скасування судового рішення.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що всі ключові питання були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Щодо інших доводів сторін, суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи постанову у даній справі за наслідком апеляційного перегляду рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі №500/5635/23, суд апеляційної інстанції керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9 ст.139 КАС України).

Відповідно до ст.322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір, розмір якого є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у сумі 2684,00 грн, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вароди Павла Борисовича задовольнити, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі №500/5635/23 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 14.08.2023 №8-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі у розмірі 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 29.02.2024.