Справа № 420/34753/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо неповного нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану військовослужбовцю Збройних Сил ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 по день подання даної позовної заяви. Наразі у позивача виникла необхідність захисту свого права щодо невиплати додаткової винагороди за безпосередню участь у забезпеченні бойових дій по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, яка гарантується державою на період військового стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Так, позивач вказує, що відповідно до довідки про безпосередню участь, військовослужбовець ОСОБА_1 дійсно проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 року та приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території м. Авдіївка, Донецької області, смт. Велика Новосілка, Донецької області. Проте, за період з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 року за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач недоотримав додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року адміністративний позов залишено без руху.

19.12.2023 року за допомогою підсистеми Електронний суд від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

До заяви додані уточнена позовна заява та заява про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 03.01.2024 року поновлено позивачу пропущений з поважних причин строк звернення до суду із цим позовом; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

22.01.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву з додатковими доказами.

Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує.

Відповідач у відзиві зазначив про те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 січня 2023 року №14, призваного по мобілізації матроса ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_3 , призначено на посаду Стрільця - помічника гранатометника Десантно-Штурмової взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 . Позивача зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважається таким, що з 14 січня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Також відповідач вказує, що Військова частина НОМЕР_2 була залучена на відсіч збройної агресії Російської Федерації та, починаючи з 24.02.2022 року, виконує бойові завдання на різних напрямках.

Заперечуючи проти доводів позову щодо неповного нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, відповідач стверджує, що перебування в районі бойових завдань не є підставою для виплати такої винагороди, оскільки такою підставою є безпосередня участь у бойових діях, виконання бойових (спеціальних) завдань або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Натомість, як зазначає відповідач, відповідно до Рапорту командира Десантно-Штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , у період з 2 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року проходження військової служби на посаді стрільця - помічника Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 позивач безпосередньої участі у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не приймав. Відповідно чого записи в Журналі бойових дій стосовно ОСОБА_1 відсутні. При цьому, факт безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях повинен бути оформлений належними документами, а саме рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням), які стосовного позивача відсутні.

На підставі викладеного відповідач стверджує, що позивач, перебуваючи в районі зосередження військової частини НОМЕР_2 , не приймав участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а тому правові підстави для нарахування та виплати йому додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях, згідно Постанови № 168, у період з 20.01.2023 року по 19.05.2023 року, відсутні.

Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний за мобілізацією на військову службу відповідно до Закону України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ.

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.01.2023 року № 14, вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з 14.01.2023 року матрос ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_3 , та наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.01.2023 року № 14 призначений на посаду Стрільця - помічника гранатометника Десантно-Штурмової взводу Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 .

Цим же наказом позивача зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, з 14 січня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 67 (зворот.стор.).

Згідно Витягу із наказу ТВО командира оперативно-тактичного угруповання «Донецьк» від 09.06.2023 року №156 (по стройовій частині), вважаються такими, що вибули зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань, зокрема, матрос ОСОБА_1 - Стрілець - помічник гранатометника Десантно-Штурмової взводу Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 (а.с. 17).

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.06.2023 року № 168, з 15.06.2023 року матрос ОСОБА_1 - Стрілець - помічник гранатометника Десантно-Штурмової взводу Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , призначений наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.06.2023 року №82-РС солдатом резерву взводу резерву роти резерву рядового складу до 174 батальйону резерву Військово-Морських Сил Збройних Сил України, справи та посаду здав. З 15.06.2023 року виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення (а.с. 67).

Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено невиплатою ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 року в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Згідно Довідки про суму нарахованого забезпечення від 08.01.2024 року №16 (а.с. 66 зворот.стор.), виданої військовою частиною НОМЕР_2 , розмір нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 14.01.2023 року по 15.06.2023 року становить 137611, 80 грн., а саме:

Лютий 2023 року 47712,15 грн., з них 8679,89 грн. грошове забезпечення та 39032, 26 грн. винагорода військовий стан;

Березень 2023 року 6291,30 грн. - грошове забезпечення;

Квітень 2023 року 23 888, 10 грн. - грошове забезпечення;

Травень 2023 року 23 888, 10 грн. - грошове забезпечення;

Червень 2023 року 23 888, 10 грн. - грошове забезпечення;

Липень 2023 року 11 944, 05 грн. - грошове забезпечення.

На підтвердження безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивачем надано до суду Довідку військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2023 року №351, видану матросу ОСОБА_1 про те, що він дійсно в період з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Авдіївка Донецької області, смт. Велика Новосілка Донецької області. Підстава: Витяг з журналу бойових дій №03-50дск від 24.02.2022; рапорт командира підрозділу від 19.05.2023 вх. №3309 (а.с. 15).

Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Довідка видана за підписом командира військової частини НОМЕР_2 та з гербовою печаткою військової частини НОМЕР_2 .

Також позивачем залучено до матеріалів справи фотокопію Витягу із Журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 інв. №03-50дск від 24.02.2022, виданий за підписом командира військової частини НОМЕР_2 та з гербовою печаткою військової частини НОМЕР_2 (а.с. 14).

У журналі наявні записи про таке:

20.01.2023 року згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №03-52/199дск/КСП від 16.01.2023 року матрос ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання завдань у складі сил та засобів військової частини НОМЕР_2 в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

20.04.2023 року вибув зі складу сил та засобів військової частини НОМЕР_2 матрос ОСОБА_1 ;

01.05.2023 року згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №03-52/278дск/КСП від 30.04.2023 року матрос ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання завдань у складі сил та засобів військової частини НОМЕР_2 в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

19.05.2023 року вибув зі складу сил та засобів військової частини НОМЕР_2 матрос ОСОБА_1 .

У матеріалах справи наявний Рапорт командира Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 19.05.2023 року, яким останній доповідав командиру військової частини НОМЕР_2 про те, що особовий склад Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 виконував бойове завдання в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області, населеного пункту Велика Новосілка Донецької області, згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №03-52/199дск/КСП від 16.01.2023 року, №03-52/278дск/КСП від 30.04.2023 року, а саме: матрос ОСОБА_1 у період безпосередньої участі у бойових діях: 20.01.2023 по 20.04.2023, 01.05.2023 по 19.05.2023 (а.с. 18).

Рапорт містить штамп реєстрації вхідної кореспонденції від 19.05.2023 та печатку військової частини НОМЕР_2 .

Заперечуючи проти позову відповідачем надано до суду Рапорт командира Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 17.01.2024 року, яким останні доповідав командиру військової частини НОМЕР_2 про те, що у період з 01.02.2023 року по 19.05.2023 року проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 на посаді стрільця - помічника десантно-штурмової роти, матрос за мобілізацією ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не приймав. Відповідно чого записи в Журналі бойових дій стосовно ОСОБА_1 відсутні (а.с. 66).

Отже, предметом спору у зазначеній справі є наявність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), відповідно п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції від 21.01.2023 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції від 21.01.2023 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 згідно з Постановою КМ № 793 від 07.07.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 2-1 Постанови №168 (в редакції Постанови КМ № 43 від 20.01.2023) установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Позивач був мобілізований до Збройних Сил України.

Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено невиплатою додаткової винагороди відповідно п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 року в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у спірний період, суд дійшов наступного.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, врегульовано, зокрема, Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29 (далі - Окреме доручення № 912/з/29).

Пунктом 1 Окремого доручення № 912/з/29 визначено, що слід розуміти під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно пункту 2 Окремого доручення № 912/з/29, на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно пункту 5 Окремого доручення № 912/з/29, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам. (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).

Згідно пункту 6 Окремого доручення № 912/з/29, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно пункту 7 Окремого доручення № 912/з/29, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які:

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних Із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), але не більше періоду дії воєнного стану;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 9 Окремого доручення № 912/з/29 визначено не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень військовослужбовців, які:

9.1. Беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

9.2. Проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном.

9.3. Добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира (начальника).

9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.5. Відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника).

9.6. Усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.7. Відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

9.8. Вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.9. Навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство.

9.10. Вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини.

9.11. Перебували (за час перебування) під вартою чи домашнім арештом або на навчанні за кордоном (крім тих, які проходили підготовку (навчання) щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) або у відпустках (за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення).

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у підпунктах 9.4. - 9.8., 9.10., які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Вирішуючи цей спір, суд констатує, що відповідач не повідомляв про наявність обставин, передбачених пунктом 9 Окремого доручення № 912/з/29.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на Рапорт командира Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 17.01.2024 року, яким останній доповідав командиру військової частини НОМЕР_2 про те, що у період з 01.02.2023 року по 19.05.2023 року проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 на посаді стрільця - помічника десантно-штурмової роти, матрос за мобілізацією ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не приймав. Відповідно чого записи в Журналі бойових дій стосовно ОСОБА_1 відсутні (а.с. 66).

Суд відхиляє наведені обґрунтування відповідача з огляду на таке.

Пунктом 3 Окремого доручення № 912/з/29 передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Вирішуючи спір, суд констатує, що у матеріалах справи наявні такі докази.

Так, позивачем залучено до матеріалів справи фотокопію Витягу із Журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 інв. №03-50дск від 24.02.2022, виданий за підписом командира військової частини НОМЕР_2 та з гербовою печаткою військової частини НОМЕР_2 (а.с. 14).

У журналі наявні записи про таке:

20.01.2023 року згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №03-52/199дск/КСП від 16.01.2023 року матрос ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання завдань у складі сил та засобів військової частини НОМЕР_2 в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

20.04.2023 року вибув зі складу сил та засобів військової частини НОМЕР_2 матрос ОСОБА_1 ;

01.05.2023 року згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №03-52/278дск/КСП від 30.04.2023 року матрос ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання завдань у складі сил та засобів військової частини НОМЕР_2 в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

19.05.2023 року вибув зі складу сил та засобів військової частини НОМЕР_2 матрос ОСОБА_1 .

У матеріалах справи наявний Рапорт командира Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 19.05.2023 року, яким останній доповідав командиру військової частини НОМЕР_2 про те, що особовий склад Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 виконував бойове завдання в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області, населеного пункту Велика Новосілка Донецької області, згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №03-52/199дск/КСП від 16.01.2023 року, №03-52/278дск/КСП від 30.04.2023 року, а саме: матрос ОСОБА_1 у період безпосередньої участі у бойових діях: 20.01.2023 по 20.04.2023, 01.05.2023 по 19.05.2023 (а.с. 18).

Рапорт містить штамп реєстрації вхідної кореспонденції від 19.05.2023 та печатку військової частини НОМЕР_2 .

Окрім того, на підтвердження безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивачем надано до суду Довідку військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2023 року №351, видану матросу ОСОБА_1 про те, що він дійсно в період з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в АДРЕСА_4 . Підстава: Витяг з журналу бойових дій №03-50дск від 24.02.2022; рапорт командира підрозділу від 19.05.2023 вх. №3309 (а.с. 15).

Довідка видана за підписом командира військової частини НОМЕР_2 та з гербовою печаткою військової частини НОМЕР_2 .

Що стосується рапорту командира Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 17.01.2024 року, суд зазначає, що він суперечить зазначеним вище документам, які складені відповідно до приписів Окремого доручення № 912/з/29.

Інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в рапорті від 17.01.2024 року, відповідачем до суду не надано.

Крім того, за хронологією цей рапорт складений пізніше, та, враховуючи, що його зміст суперечить одразу декільком документам (Витягу із Журналу бойових дій, Рапорту командира Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 19.05.2023 року, Довідці військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2023 року №351), суд дійшов висновку, що цей рапорт не є належним та достатнім доказом для підтвердження позиції відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 у спірний період безпосередньої участі у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не приймав, та не має підстав для нарахування та виплатити йому додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях, згідно Постанови № 168.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), відповідно п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 20.01.2023 року по 20.04.2023 року , з 01.05.2023 року по 19.05.2023 року.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 20.01.2023 по 20.04.2023, з 01.05.2023 по 19.05.2023 в розмірі 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач, звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), відповідно п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 20.01.2023 року по 20.04.2023 року, з 01.05.2023 року по 19.05.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 20.01.2023 року по 20.04.2023 року, з 01.05.2023 року по 19.05.2023 року в розмірі 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук