Справа № 460/27718/23
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2024 року м. Рівне №460/27718/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не звільненні з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І-ї групи, зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким звільнити від проходження військової служби згідно поданого рапорту від 20.11.2023 на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І-ї групи.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що був призваний за призовом на військову службу під час загальної мобілізації через введення воєнного стану в Україні та з 25.02.2022 проходив військову службу за місцем реєстрації в 2 відділі Дубенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на посаді солдат відділення охорони взводу охорони роти охорони другого відділу Дубенського РТЦКСП. Зазначає, що 20.11.2023 подав рапорт про звільнення солдата резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 з військової служби на підставі п.п «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І-ї групи. Однак вказує, що військовою частиною НОМЕР_1 від 25.11.2023 №13496 було відмовлено у звільненні з військової служби. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін.

Позиція відповідача щодо позову висловлюється у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що наявність у військовослужбовця обов`язку, необхідності виконання яких визначено законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтвердженими відповідними документами. Вказує, що документи, подані позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби підтверджують виключно наявність у особи, а саме громадянина ОСОБА_2 , який є дідом позивача, потребу у постійному сторонньому догляді, але не дають підстави стверджувати про наявність у позивача обов`язку здійснювати такий догляд, оскільки статтею 202 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок повнолітніх дітей щодо утримання батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За наведеного, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

31.01.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій остання висловила свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотивів їх відхилення.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

20.11.2023 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І-ї групи.

До рапорту подано копії документів:

- посвідчення помічника фізичної дієздатної особи;

- рішення Радивилівської міської ради «Про призначення та реєстрацію помічником особи, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та обов`язки»;

- інформацію про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні;

- акт обстеження про фактичне проживання особи;

- витяг із акту МСЕК;

- копія довідки ЛКК №172 від 28.02.2023.

Згідно з рішенням від 26.10.2023 №157 ОСОБА_1 призначено помічником ОСОБА_2 , який за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та обов`язки.

У ОСОБА_1 наявне посвідчення помічника фізичної дієздатної особи, в якому зазначається, що позивач є помічником дієздатної фізичної особи ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку/квартирі від 09.10.2023 №293/01.07-15, виданої ОСОБА_2 , до складу зареєстрованих входять ОСОБА_2 , дата реєстрації 05.07.2006 та ОСОБА_1 , проживає без реєстрації.

Згідно з актом обстеження про фактичне проживання особи від 09.10.2023 №49/01.07-24, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_2 (дідом) про, що свідчать сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК №040849 ОСОБА_2 встановлена група інвалідності - І по зору.

Згідно з довідкою №172 від 28.02.2023, що видана громадянину ОСОБА_2 , останній потребує постійного стороннього догляду та нагляду.

Листом від 25.11.2023 №13496 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що для звільнення військовослужбовця під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю постійного догляду за особою з інвалідністю І групи необхідно подати по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення, а саме:

- фактичне здійснення позивачем догляду підтвердженого у відповідності до вимог Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII та інших підзаконних нормативних актів, виданих на його виконання.

Вказано, що у разі подання рапорту по команді, разом з документами, що підтверджують підстави для звільнення у відповідності до вимог чинного законодавства, клопотання підлягатиме задоволенню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Так, згідно з вимогами абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Як встановлено судом, у поданому ОСОБА_1 рапорті підставою, з якою він пов`язував можливість його звільнення зі служби визначено саме необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Суд зауважує, що даний рапорт ОСОБА_1 поданий командиру взводу 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Надалі зазначений рапорт позивача було розглянуто ТВО командира взводу 44 запасної роти капітаном ОСОБА_5 , який клопотав по суті рапорту перед командиром 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

ТОВ командир 44 запасної роти капітан ОСОБА_6 клопотав перед вищим командуванням по суті рапорту перед командиром військової частини НОМЕР_1 .

У листі від 25.11.2023 №13496 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що для звільнення військовослужбовця під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю постійного догляду за особою з інвалідністю І групи необхідно подати по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.

При цьому, аналізу та розгляду фактично зазначених у рапорті обставин з якими ОСОБА_1 пов`язував можливість його звільнення, а саме: необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, а також наданих до рапорту доказів на підтвердження зазначених обставин вказаний лист не містить.

Суд зазначає, що до матеріалів справи, а також до рапорту про звільнення з військової служби позивачем подано документи на підтвердження права на звільнення з військової служби на підставі абз. 7 п.п «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І-ї групи, а саме: посвідчення помічника фізичної дієздатної особи; рішення Радивилівської міської ради «Про призначення та реєстрацію помічником особи, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та обов`язки»; інформацію про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні; акт обстеження про фактичне проживання особи; витяг із акту МСЕК №040849 на ОСОБА_2 із зазначенням група інвалідності перша по зору; копію довідки ЛКК №172 від 28.02.2023.

Тобто, на переконання суду, надавши позивачу відповідь означеним вище листом, відповідач допустив надмірний формалізм щодо розгляду порушеного у рапорті позивача питання та не вирішив по суті питання можливості звільнення позивача з військової служби відповідно до фактично поданих ним документів.

Суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 вказаного Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У відповідності до вимог абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

При цьому, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Поряд з цим, з досліджених у справі доказів судом встановлено, що рапорт позивача належним чином по суті розглянуто не було, оскільки відповідачем не досліджено надані документи до рапорту на підтвердження наявності підстав звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І-ї групи.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Враховуючи наведене в його сукупності, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 від 22.11.2023 та додані до нього документи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжити всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отриманні з незалежних від нього підстав.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорта ОСОБА_1 від 22.11.2023 про звільнення з військової служби..

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абз. 7 п.п «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І-ї групи, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати із сплати судового збору у сумі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя У.М. Нор