Справа № 500/509/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/509/24

01 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі, відповідач-1), треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спор на стороні відповідача Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви, просить визнати протиправними та скасувати: постанову старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального, міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бурлаки Р.В від 01.02.2023 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП №52481868 на ОСОБА_1 в розмірі 46456,30 грн, постанову старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бурлаки Р.В. від 01.02.2023 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №52481868.

Позов обґрунтований тим, що позивач не погоджується з оскаржуваними в даній справі постановами, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Зазначив, що частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Попри те, що в мотивувальні частині виконавець встановив, що сукупний розмір заборгованості перевищує суму платежі за один рік, штраф ним накладено в розмірі 50%, а не визначених законом 20% від суми боргу. Також, вказав, що згідно з частиною четвертою ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", за виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування. Звернув увагу суду на тому, що статтю 71 та ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено вищезазначеними нормами згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018, який вступив в дію з 28.08.2018 року. А тому, вважає, що частина 14 статті 71 та частина 4 статті 27 Закону України Про виконавче провадження, яка передбачає відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, та відповідно передбачає стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням про стягнення аліментів набрала чинності з 28.08.2018 року, а тому може поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати. Також, просить врахувати, що з часу ухвалення судового рішення Тернопільським міськрайонним судом боржником проводилась сплата аліментів у визначеному судом розмірі, на підтвердження чого надаються копії платіжних документів. Відтак, вважає, що у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця при проведенні розрахунку, ним не враховано сплачені боржником аліменти, а відтак наявність заборгованості на суму 92918,60 грн не відповідає дійсності.

Ухвалою суду від 31.01.2024 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Крім цього, разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, мотивуючи тим, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52481868 та постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору отримана ОСОБА_3 - представником ОСОБА_1 - 17.01.2024, на підтвердження чого долучено заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з відповідною відміткою.

Ухвалою суду від 07.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України. Даною ухвалою також визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом.

Вказаною ухвалою виключено зі складу третіх осіб ОСОБА_2 ; відповідно до статей 268-269 КАС України встановлено відповідачу - строк до 12.02.2024 для подання відзиву на позовну заяву, а також для подання до суду належним чином завірених копій матеріалів виконавчого провадження ВП №52481868.

У встановлений судом строк від представника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відзиву на позовну заяву чи інших документів не надходило.

Від представника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надійшло клопотання/заява, в якому просить у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця (уточнена) по справі №500/509/24 відмовити в повному обсязі.

Дане клопотання/заяву суд розцінює як письмові пояснення третьої особи щодо позову. Зокрема, представник Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказав, що 31.01.2023 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ здійснено розрахунок заборгованості у ВП №52481868, заборгованість нарахована за період з 20.03.2012 по 31.01.2023 в сумі 92918,60 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки (розрахунок заборгованості боржником не оскаржувався в судовому порядку). Зазначив, що 01.02.2023, керуючись ст. 71 Закону державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ винесено постанову про накладення штрафу. Крім цього, вказав, що 01.02.2023, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону державним Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ виконавцем винесено про стягнення виконавчого збору. Просить врахувати, що 17.02.2023, керуючись вимогами частини 4 статті 25 Закону державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято виконавчого провадження №52481868. Вказав, що 22.05.2023 вх.№9089 боржником ОСОБА_1 долучено квитанції про сплату аліментів на користь стягувача та державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснено перерахунок розрахунку заборгованості, таким чином борг становить - 63415,50 грн.; станом на 06.02.2024 боржник ОСОБА_1 долучив квитанції про сплату боргу в повному обсязі на суму - 65014,00 грн. Звернув увагу суду на тому, що боржник, знаючи про свій батьківський обов`язок утримувати дитину до повноліття та повідомлений про рішення суду щодо стягнення аліментів не виконував свого прямого обов`язку.

Після цього, ухвалою суду від 15.02.2024 постановлено змінити процесуальний статус Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі №500/509/24 з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на другого відповідача в даній справі; залучити Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі, відповідач - 2) до участі в справі як другого відповідача у даній справі.

Представник відповідача-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що державним виконавцем правомірно та керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено про стягнення виконавчого збору. На думку представника відповідача-2, як визначення розміру заборгованості за аліментами, так і накладення штрафів за наявності заборгованості, порядок вирішення спору як щодо розміру заборгованості, так і про накладення штрафу з огляду на наявність заборгованості має відбуватися у межах однієї юрисдикції - у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту. Просить врахувати, що за частиною другою ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, звернув увагу суду на тому, що згідно квитанцій долучених боржником сума сплати аліментів була значно меншою ніж передбачено законодавством для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 01.03.2024 закрито провадження в частині позовних про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального, міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бурлаки Р.В від 01.02.2023 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 52481868 на ОСОБА_1 в розмірі 46456,30 грн.

Судом встановлено, що 03.10.2016 старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бурлакою Р.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження у ВП №52481868 з виконання виконавчого листа №1915/17157/2012, виданого 17.10.2012 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 300 гривень, щомісячно, починаючи з 20.03.2012 року і до досягнення сином повноліття.

01.02.2023 старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бурлакою Р.В. винесена постанова про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 9291,26 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин першої - четвертої ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (у редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавчий збір нараховується із суми заборгованості, визначеної у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Надалі у разі прострочення боржником щомісячного аліментного платежу нарахування виконавчого збору здійснюється державним виконавцем щомісяця.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд акцентує увагу, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору є обов`язком державного виконавця. Саме тому у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 22 жовтня 2021 року у справі № 520/17933/2020.

Судом встановлено, що боржником не було виконано рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження 03.10.2016.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, сплата заборгованості по аліментам здійснена ОСОБА_1 вже після відкриття виконавчого провадження у ВП№52481868, що не заперечується ні позивачем, ні відповідачем, а також підтверджується долученими до відзиву на позовну заяву розрахунками заборгованості.

Крім цього, суд зазначає, що у відповідності до ст.10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців регламентовані ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що державним виконавцем в межах ВП№52481868 вчинялися заходи, визначені ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження"( винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві володіння вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанову про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника).

Отже, враховуючи викладене та те, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця, а також, те, що відсутні підстави, передбачені законом, для не стягнення виконавчого збору, спірна постанова є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Також, вирішуючи спір по суті, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача -2 стосовно необхідності залучення до участі у справі ОСОБА_2 так як предметом даного спору є правомірність винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 52481868, що не може вплинути на права, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 .

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

То ж, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Згідно частиною першою ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2, як суб`єктом владних повноважень, надано суду належні та допустимі докази на підтвердження правомірності свого рішення.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 01 березня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: просп. Повітрофлотський, 76 Б, м. Київ,03151 ).

Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження вул. Острозького Князя, 14, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46006 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.