Справа № 953/19691/21
Суддя: Єфіменко Н. В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
19 січня 2024 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -
19 жовтня 2021р. ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції (далі: відповідач-1) про скасування постанови серії ДПО18 №643830 від 24.08.2021.
В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на те, що 24.08.2021р. командиром роти №3 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Міщенком С.І. стосовно нього складено постанову серії ДПО18 №643830, зміст якої не відповідає фактичним обставинам справи та діючим нормам законодавства, є незаконною та підлягає скасуванню за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, передбачено ч.8 ст.121 КУпАП, зокрема, факту керування. Одночасно просив суд поновити строк для подання адміністративного позову посилаючись на те, що оскаржувану постанову він отримав 01.10.2021р.
25.10.2021р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано від відповідача-1 відеофіксацію порушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.
31.01.2022р. відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову за безпідставності та необґрунтованості позовних вимог позивача.
14.11.2023р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова долучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції (далі: відповідач-2).
До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.
Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
24.08.2021р. командиром роти №3 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Міщенком С.І. стосовно позивача складено постанову серії ДПО18 №643830.
У постанові у графі «до постанови додаються» зазначено: повідомлення, база ІНПН, бодікамера.
Як вбачається з листа Харківської митниці Державної митної служби України №7.14-3/20-01/8.5/181 від 06.01.2022, «Volkswagen Passat», з реєстраційним номер (LT) СОМ064, ввезений на митну територію України 27.02.2021 громадянином Naviler Singh в зоні діяльності Чернігівської митниці у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року».
На виконання ухвали суду витребувані докази відповідачем-1 не надані.
Не погодившись із зазначеною постановою позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує:
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи підстави позивача для поновлення пропущеного процесуального строку, зазначені у позовній заяві, суд дійшов висновку про задоволення означеного клопотання та поновлює позивачу пропущений процесуальний строк звернення до суду. Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» № 3353-XII (далі: Закон).
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 16 Закону передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
При цьому, положеннями ст.31 Закону встановлено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.
Статтею 380 МКУкраїни, визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України.
Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Положеннями ч.8 ст.121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, порушення вказаної заборони посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення, передбачене ч 8 ст.121 КУпАП, є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так, відповідно до ст.79 КАС відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
У ході судового розгляду встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало встановлення в діях позивача обставин керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: керування транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, згідно бази ІПНП, даний транспортний засіб ввезено 27.02.2021 Naviler Singh та транспортний засіб використовував ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію України, чим порушено вимоги ст. 380, 95 Митного кодексу України, та ст.16, 31 закону України «про дорожній рух», також водій не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «рух ліворуч, чим порушив п.п.8.4.г ПДР».
Так, в обґрунтування правомірності вказаних висновків відповідач-1 посилався на інформацію, що викладена у самій постанові про притягнення позивача до відповідальності, зазначивши, що остання містить всі необхідні реквізити та оформлена у відповідності до положень КУпАП, а отже є джерелом доказової інформації та лист Харківської митниці Державної митної служби України №7.14-3/20-01/8.5/181 від 06.01.2022.
У свою чергу, за змістом постанови основним доказом наявності в діях позивача вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, є інформація, яка міститься в довідці ІПНП.
Крім того, для встановлення наявності в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, обов`язковим є підтвердження факту керування особою транспортним засобом.
Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що додатком до неї є відеозапис порушення, який підтверджує обставини скоєння особою адміністративного правопорушення.
Однак, до матеріалів даної адміністративної справи вказаний відеозапис відповідачами не надано.
За наведених обставин, суд зазначає, що у ході судового розгляду справи відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121, ч.1 ст. 122 КУпАП, а отже і правомірності оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.
Разом з тим, положеннями ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Суд зазначає, що виключно за наявності належних та достатніх доказів вчинення певною особою правопорушення, така особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачами не надано належних доказів вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.8 ст. 121, ч.1 ст. 122 КУпАП.
При цьому, суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Отже, відповідачами не виконано обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення (постанови).
Крім того, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Дана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 524/6159/16-а.
Крім того, згідно зі ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Положеннями ст.62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.
Враховуючи викладене, оскільки відповідачами, всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надано жодних належних і допустимих у розумінні ст.72 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростували тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача.
Відповідно до ч.3. ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування постанови серії ДПО18 №643830 від 24.08.2021 та закриття провадження у справі.
Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 2, 72,77,242-246 КАС України, суд,-
Строк для звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом до суду, - поновити.
Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, - задовольнити.
Постанову серії ДПО18 №643830 від 24.08.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП, -скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.8 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП, - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач-1: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315А).

Відповідач-2: Департамент патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3).

Повний текст рішення складено 19.01.2024.

Суддя -