Справа № 460/25774/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2024 року м. Рівне №460/25774/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВараської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Вараської міської ради, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду по суті заяви позивача від 06.10.2023 про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіальної громади загальною площею 0,79 га на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0226395 від 13.05.1997, належного ОСОБА_2 ;

2) зобов`язати відповідача виділити земельну частку (пай) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіальної громади загальною площею 0,79 га на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ №0226395 від 13.05.1997, належного ОСОБА_2 .

Ухвалою від 09.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

За змістом позовної заяви та відповіді на відзив, вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що вона є спадкоємцем усього майна своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема, матір позивача була володільцем сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0226395 від 13.05.1997. Вказаним сертифікатом підтверджено належність матері позивача права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності селянської спілки «Заболоття» розміром 3,35 умовних кадастрових гектара. Як вказує позивач, взамін сертифіката РВ №0226395 від 13.05.1997 ОСОБА_2 було видано два державних акта на право власності на земельну ділянку на шість земельних ділянок загальною площею 2,56 га. При цьому, при оформлені спадщини ОСОБА_1 стало відомо про відсутність у її матері третього державного акта на право власності на земельну ділянку на дві земельні ділянки загальною площею 0,79 га, що стверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області. З огляду на вказане, в жовтні 2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виділення їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіального громади площею 0,79 га на підставі сертифіката серії РВ №0226395 від 13.05.1997. Проте, відповідач своїм листом повідомив про відмову у виділенні запитуваної земельної частки (паю). На думку позивача, таке рішення відповідача порушує її права, визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», як спадкоємця ОСОБА_2 . Також покликаючись на приписи статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», позивач вказує, що її заява мала бути розглянута на пленарному засіданні Вараської міської ради, чого відповідачем зроблено не було. З наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно з відзивом на позов та запереченнями на відповідь на відзив, Вараська міська рада вимоги не визнає. В обґрунтування заперечень сторона відповідача покликається на те, що до заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) ОСОБА_1 не було долучено документів на підтвердження того, що вона є спадкоємцем ОСОБА_2 . Також взамін сертифіката РВ №0226395 від 13.05.1997 на 3,35 умовних кадастрових гектара ОСОБА_2 було видано два державних акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 3344388 від 21.12.2005 на загальну площу 1,96 га та серії ЯБ № 332141 від 21.12.2005 на загальну площу 0,60 га. Тобто, за наслідками розпаювання КСП «Заболоття» (мається на увазі, розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)) державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,79 га взамін сертифіката РВ №0226395 від 13.05.1997 ОСОБА_2 не видавався. При цьому, відповідач наголосив, що з огляду на чинне законодавство, площа земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах не дорівнює площі земельної ділянки у фізичних гектарах, право на яку посвідчено сертифікатом на дану земельну частку (пай). Таким чином, відповідач наголошує на тому, що площі земельних часток (паїв) в розмірі 3,35 умовних кадастрових гектара, які належали матері позивача, були перераховані у площі відповідних земельних ділянок у фізичних гектарах та, відповідно, дорівнювали 2,56 га. Також, покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 по справі № 542/1403/17, відповідач вказує на те, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки позов спрямований на захист майнових прав позивача (права власності на земельну ділянку в порядку спадкування). З огляду на наведене, відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , як члену селянської спілки «Заболоття», на підставі Сертифікату серії РВ № 0226396 від 13.05.1997 (далі Сертифікат РВ № 0226396) належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у власності селянської спілки «Заболоття» розміром 3,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно з витягом з додатку до розпорядження голови Володимирецької райдержадміністрації від 18.10.2005 № 339, ОСОБА_2 була включена до списку громадян, яким видаються державні акти на право на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства на території Заболоттівської сільської ради (без виділення даних земельних частко (паїв) в натурі) (довідка від 12.01.2021 за № 04-01/04, видана Архівним відділом Вараської районної державної адміністрації Рівненської області). Так, загальна площа земельних часток (паїв) становила 2,50 га, в тому числі: АДРЕСА_1 , площа 1,25 га; Рілля 2 - № масиву 30, № ділянки 4, площа 0,37 га; Рілля 3 - № масиву 7, № ділянки 13, площа 0,35 га; Кормові угіддя 1 № масиву 18, № ділянки 47, площа 0,09 га; Кормові угіддя 2 - № масиву 20, № ділянки 26, площа 0,44 га.

Таким чином, на підставі розпорядження голови Володимирецької райдержадміністрації від 18.10.2005 № 339 ОСОБА_2 було видано два державних акта на право власності на земельну ділянку, а саме:

1) серії ЯБ № 334338 від 21.12.2005 (далі Акт ЯБ № 334338) на земельну ділянку площею 1,96 га, яка складається з: ділянки № НОМЕР_1 (кадастровий номер :02:022:0010), рілля площею 1,25 га; ділянки № НОМЕР_2 (кадастровий номер :02:020:0376), рілля площею 0,37 га; ділянки № НОМЕР_3 (кадастровий номер :02:005:0150), рілля площею 0,34 га;

2) серії ЯБ № 332141 (далі Акт ЯБ № 332141) від 21.12.2005 на земельну ділянку площею 0,60 га, яка складається з: ділянки № НОМЕР_1 (кадастровий номер 562088200:06:001:0034), рілля 0,07 га; ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий номер :02:019:0074) площею 0,44 га; ділянка № НОМЕР_3 (кадастровий номер :02:015:0048) площею 0,09 га.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем майна своєї покійної матері, ОСОБА_3 , 1928 р.н., що стверджується наявними у справі копіями свідоцтв про право на спадщину за законом №№ 965 970 (спадкова справа № 150/2018). Згідно з вказаними свідоцтвами про право на спадщину за законом, позивач успадковує земельні ділянки за кадастровими номерами :02:020:0376, :02:020:0074, :02:015:048, :02:005:0150, :05:070:0134, :02:022:0047, які належали її матері на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 334338 від 21.12.2005 та серії ЯБ № 332141 від 21.12.2005.

06.10.2023 засобами поштового зв`язку позивач скерувала відповідачу заяву, у якій просила прийняти рішення про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіальної громади загальною площею 0,79 га на підставі Сертифіката РВ № 0226395, належного ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду вказаної вище заяви, відповідач листом від 17.10.2023 за № 4100-696-3110-39-23 повідомив позивачу про те, що під час розроблення технічної документації по виділенню земельних часток (паїв) та складанню державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства власникам сертифікатів із земель колективної власності КСП «Заболоття» на території Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області у відповідності до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 № 47/172/48, були проведені розрахунки щодо визначення належних громадянам земельних ділянок у фізичних гектарах та видані останнім державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на земельну частку (пай). Відповідно, Акт ЯБ № 334338 та Акт ЯБ № 332141, загальною площею земельних ділянок 2,56 га, видані гр. ОСОБА_2 взамін Сертифікату РВ № 0226395 розміром 3,35 умовних кадастрових гектарів. Тому, відсутня правова підстава для виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) додатково площею 0,79 га на підставі зазначеного у заяві сертифікату на земельну частку (пай).

Позивач, вважаючи, що відповідач не розглянув по суті її заяву, чим допустив протиправну бездіяльність, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо доводів відповідача про те, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд враховує таке.

У відзиві на позовну заяву відповідач покликається на правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 по справі № 542/1403/17, згідно з яким спори, що виникають з приводу наявного права на земельну частку (пай) та його перетворення у право власності на земельну ділянку, є спорами щодо цивільних прав та обов`язків і мають розглядатися судами цивільної юрисдикції.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини у справі № 542/1403/17 та цій адміністративній справі не є подібними. Так, у справі № 542/1403/17 спадкоємцю було відмовлено у виділі земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) з тих підстав, що спадкодавця помилково було включено до списку осіб, які мали право на земельну (частку) пай, оскільки останній був виключений зі складу учасників сільськогосподарського підприємства та, відповідно, спадкодавцю помилково був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай). Тобто, в межах справи № 542/1403/17 був наявний спір про майнове право, а саме щодо наявності або відсутності у спадкодавця речових прав на земельну ділянку, у зв`язку з чим цей спір мав вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Натомість, у справі, що розглядається, спір виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, її матері помилко не були видані державні акти на право власності на земельну ділянку на усі площі земельної ділянки, передбачені Сертифікатом РВ № 0226395, а саме на додаткову земельну ділянку площею 0,79 га, і відповідач порушив визначений законом порядок розгляду заяви щодо виділу земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості).

З даного приводу суд звертає увагу на те, що пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Більше того, приписи пункту 1 частини другої статті 2 КАС України покладають на адміністративні суди у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

В свою чергу, «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Так, у позовній заяві позивач вказує на порушення відповідачем вимог пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яке виразилося в тому, що подана нею заява про виділ земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) не була розглянута на пленарному засіданні Вараської міської ради.

Тобто, в основу заявлених позивачем вимог покладене твердження про те, що подана нею заява не була розглянута у спосіб, встановлений законом.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку спірні правовідносини пов`язані з оскарженням бездіяльності відповідача по розгляду заяви позивача у встановлений законом спосіб, а тому не підпадають під визначення приватноправових.

При цьому, суд наголошує, що в межах цієї адміністративної справи обставини щодо наявності у позивача та її спадкодавця речових прав на земельні ділянки, які виникли на підставі Сертифіката РВ № 022395, не оскаржуються учасниками справи.

Отже, на думку суду, зміст та підстави заявлених позовних вимог, а також їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що виникнення цього спору пов`язане зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Одночасно, вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За правилами частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Також статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відносини щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій регламентовано, зокрема, статтею 25 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно (частини друга та третя статті 25 ЗК України).

У свою чергу, частинами третьою-п`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про розроблення проекту землеустрою щодо приватизації цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту землеустрою щодо приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

26.04.2003 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України» від 03.04.2003 № 675-IV, яким пункт 8 розділу «Перехідні положення» Х ЗК України доповнено абзацами, згідно з якими члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Натомість, приписи щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема, Указ Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95), пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподар-ським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільсько-господарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу № 720/95).

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (пункти 5, 6 Указу № 720/95).

Із наведеного вище слідує, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України від 05.06.2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 899-IV, право на земельну частку (пай) мають, окрім інших, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Статтею 5 Закону № 899-IV передбачені такі повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради (стаття 3 Закону № 899-IV).

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 2 Закону №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу на те, що до заяви від 06.10.2023 позивачем не були долучені документи, що посвідчують її право на земельну частку (пай), позаяк, Сертифікат РВ № 0226395 виданий на ім`я її матері ОСОБА_2 , до заяви не додано графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. З огляду на вказане, відповідач стверджує, що названа заява була розглянута ним у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Суд відхиляє такі доводи відповідача як не обґрунтовані, з наступних мотивів.

Так, заява позивача від 06.10.2023 не містить жодного покликання на Закон України «Про звернення громадян». Натомість, така заява містить покликання на Закон №899-IV і з її прохальної частини чітко можна встановити волевиявлення позивача домогтися від відповідача саме виділу земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Тому, на думку суду, якщо заява позивача щодо виділу земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) містила недоліки, то відповідач мав повернути її заявнику для доопрацювання (виправлення недоліків).

Натомість, із змісту листа відповідача від 17.10.2023 за № 4100-696-3110-39-23 слідує, що заява позивача від 06.10.2023 була розглянута по суті з прийняттям конкретного рішення про відсутність правових підстав для виділу позивачу земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на підставі Сертифікату РВ № 0226395. При цьому, вказаний лист не містить жодного застереження про те, що подана позивачем заява містила недоліки, які унеможливили її розгляд в порядку, встановленому ЗК України, Указом № 720/95 та Законом №899-IV.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №899-IV, встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частинами другою, четвертою статті 13 Закону №899-IV, невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 №122 затверджено Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Цей Порядок визначає процедуру розподілу земельних ділянок, що підлягають паюванню, між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Крім того, статтею 19 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV (далі - Закон №858-IV) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;

б) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно зі статтею 22 Закону №858-IV, землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації);

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Статтею 49-1 Закону №858-IV передбачено, що проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляються з метою формування земельних ділянок сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються з колективної у комунальну власність.

У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю).

Проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляються на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до статті 55 Закону №858-IV, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).

Також статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами першою, п`ятою статті 46 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частинами першою, четвертою статті 47 Закону №280/97-ВР передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Аналіз наведених вище законодавчих норм свідчить на користь того, що органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності КПС чи за рахунок земель запасу чи резервного фонду комунальної власності.

Процедура набуття такими громадянами права власності на землю передбачає проведення робіт із землеустрою, які виконуються на підставі відповідної документації - проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Підставою для розроблення документації із землеустрою є рішення ради, яке приймається за заявою громадянина про надання йому дозволу на виготовлення відповідної документації. Вирішення такої заяви повинно відбуватися в порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий порядок та спосіб прийняття рішень з питань регулювання земельних відносин та надання документів дозвільного характеру передбачений законодавством.

Як встановлено судом, 06.10.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіальної громади загальною площею 0,79 га на підставі Сертифіката РВ № 0226395, належного ОСОБА_2 .

В свою чергу, відповідач листом від 17.10.2023 за № 4100-696-3110-39-23 повідомив позивачу про відсутність правова підстава для виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) додатково площею 0,79 га на підставі зазначеного у заяві сертифікату на земельну частку (пай). Таке рішення, як слідує зі змісту листа, відповідач мотивував тим, що під час розроблення технічної документації по виділенню земельних часток (паїв) та складанню державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства власникам сертифікатів із земель колективної власності КСП «Заболоття» на території Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області були проведені розрахунки щодо визначення належних громадянам земельних ділянок у фізичних гектарах та видані останнім державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на земельну частку (пай). Відповідно, Акт ЯБ № 334338 та Акт ЯБ № 332141, загальною площею земельних ділянок 2,56 га, видані гр. ОСОБА_2 взамін Сертифікату РВ № 0226395 розміром 3,35 умовних кадастрових гектарів.

Суд погоджується з твердженням відповідача про відсутність в даному випадку підстав для виділення позивачу земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) додатково площею 0,79 га на підставі Сертифікату РВ № 0226395, з огляду на таке.

Так, пунктом 2.11 Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 №47/172/48, визначено, що розрахунок площі земельної частки (паю) у фізичних гектарах здійснюється з точністю до 0,01 га і виконується в такій послідовності; При зменшенні площі сільськогосподарських угідь, що підлягають поділу на земельні частки (паї) в натурі, проводиться уточнення розрахунку площі земельної частки (паю) відповідно до Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Держкомзему від 20.02.1996 №11. Площа земельної частки (паю) у фізичних гектарах визначається методом проектного розрахунку шкал грошової оцінки агровиробничих груп ґрунтів згідно з Порядком грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (розділи 1 і 2,4 та додаток №2), затвердженим спільним наказом Держкомзему, Держкоммістобудування, Мінсільгосппроду, Української академії аграрних наук від 27.11.1995 №76/230/325/150.

Таким чином, суд констатує, що умовний кадастровий гектар не є виміром площі, оскільки це умовна розрахункова одиниця, що відображає вартісну характеристику земельної ділянки. Розмір земельних часток (паїв), як і вартість земельної частки (паю), є рівною для всіх членів КСП, але при виділенні земельної частки в натурі (на місцевості) розмір земельної ділянки у фізичних гектарах залежить від якості ґрунтового покриву, капітальних вкладень у покращення плодючості ґрунту, місця розташування земельної ділянки та інших показників, на підставі яких можна оцінити вартість земельної ділянки.

Отже, площа земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах не дорівнює площі земельної ділянки у фізичних гектарах, право на яку посвідчено сертифікатом на земельну частку (пай). Законодавець свідомо розділяє поняття площі в «умовних кадастрових гектарах» та «фізичних гектарах» і передбачає необхідність проведення подальших розрахунків методом проектного розрахунку шкал грошової оцінки агровиробничих груп ґрунтів, які залежать від вартості земель.

Відповідно до наявних в матеріалах судової справи копій розрахункових відомостей площ земельних часток (паїв) у фізичних гектарах по КСП «Заболоття», які є частиною Технічної документації по виділенню земельних часток (паїв) та складанню державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства власникам сертифікатів із земель колективної власності КСП «Заболоття» на території Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (розробник ТзОВ-фірма «ВЧ»; обліковий номер 2005МФ19РВВЛ000254), площі земельних часток (паїв) в умовних кадастрових гектарах, які належали ОСОБА_2 , було перераховано у площі відповідних земельних ділянок у фізичних гектарах, а саме:

1) земельна частка (пай) площею 1,31 умовних га відповідає земельній ділянці АДРЕСА_2 (рілля) площею 1,2473 фізичних га;

2) земельні частки (паї) площею 0,36 умовних га та 0,51 умовних га відповідають земельній ділянці № 4 в масиві № ЗО (рілля) загальною площею 0,3742 фізичних га;

3) земельна частка (пай) площею 0,35 умовних га відповідає земельній ділянці № 13 в масиві № 7 (рілля) площею 0,3459 фізичних га;

4) земельна частка (пай) площею 0,10 умовних га відповідає земельній ділянці № 47 у масиві № НОМЕР_4 (сіножаті) площею 0,0904 фізичних га;

5) земельна частка (пай) площею 0,58 умовних га відповідає земельній ділянці № 26 у масиві № НОМЕР_5 (пасовища) площею 0,4369 фізичних га;

6) земельна частка (пай) площею 0,09 умовних га відповідає земельній ділянці № 4 у масиві № НОМЕР_6 (рілля) площею 0,0679 фізичних га.

Таким чином, належні ОСОБА_2 згідно з Сертифікатом РВ № 0226395 земельні ділянки площею 3,35 в умовних кадастрових гектарах були перераховані у фізичні гектари та становили 2,56 га.

При цьому, суд зауважує, що в ході судового розгляду учасники справи не покликалися помилки в розрахунках при переведені площі належної ОСОБА_2 згідно з Сертифікатом РВ № 0226395 земельної ділянки з умовних кадастрових гектарів у фізичні гектари.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що позивач помилково ототожнюючи поняття «умовний кадастровий гектар» та «фізичний гектар», дійшла висновку про належність їй на підставі Сертифіката РВ № 0226395 додаткової земельної ділянки площею 0,79 га (3,35 ум.га - 2,56 фіз.га = 0,79 фіз.га).

Разом з тим, суд повторює, що вирішення заяви ОСОБА_1 про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) відповідач мав провести у спосіб, встановлений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий порядок та спосіб прийняття рішень з питань регулювання земельних відносин передбачений законодавством.

В ході судового розгляду відповідач не надав, а суд не здобув доказів на підтвердження того, що заява позивача від 06.10.2023 була розглянута на пленарному засіданні Вараської міської ради із прийняттям відповідного рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка виразилася у нерозгляді заяви позивач у встановлений законом спосіб, у зв`язку з чим позовні вимоги у відповідній частині підлягають до задоволення.

Відтак, керуючись приписами пункту 10 частини другої статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне прийняти рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) в порядку, визначеному Законом №280/97-ВР.

Разом з тим, немає жодних правових підстав для покладення на відповідача обов`язку виділити позивачу земельну частку (пай) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіальної громади загальною площею 0,79 га на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ №0226395 від 13.05.1997, належного ОСОБА_2 .

За наведеного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

У відповідності до частини другої статті 139 КАС України суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційну частину судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Вараської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Вараської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.10.2023 про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіальної громади загальною площею 0,79 га на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0226395 від 13.05.1997, належного ОСОБА_2 .

Зобов`язати Вараську міську раду повторно розглянути ОСОБА_1 від 06.10.2023 про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на території Вараської територіальної громади загальною площею 0,79 га на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0226395 від 13.05.1997, належного ОСОБА_2 , в порядку, встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування».

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вараської міської ради судовий збір в сумі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач - Вараська міська рада (майдан Незалежності, 1,м. Вараш,Вараський р-н, Рівненська обл.,34403, ЄДРПОУ/РНОКПП 35056612)

Суддя Н.В. Друзенко