Справа № 378/98/24
Суддя: Марущак Н. М.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/98/24
Провадження № 2-а/378/7/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2024 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.,

за участю секретаря: Замші В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ставищенського районного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліціїпро визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ

До суду з вказаним адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 , посилаючись на те, що постановою серії БАД № 029707 від 30.01.2024 року, винесеної поліцейським Взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Говоровською В. А., його (позивача) було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 30.01.2024 року об 11 годині 33 хвилини на 116 км автодороги № 04 в с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області він, керуючи транспортним засобом ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 86 км/год. в населеному пункті, де дозволена максимальна швидкість руху 50 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 36 км/год. та порушив вимоги п.п 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС 000737.

Вважає, що вказана постанова про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності є незаконною з наступних підстав:

-поліцейський під час фіксування швидкості на приладі TruCam тримав його в руках, чим порушив положення ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання ПДР,

-у вищевказаній постанові вказано не вказано модель приладу TruCam, що є порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, та ст. 283 КУпАП України.

Позивач просить суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 029707 від 30.01.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження закрити.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 07.02.2024 року, відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи визначено за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. 268 КАС України (а. с. 9).

Ухвалою суду від 19.02.2024 року по вказаній справі замінено первісного відповідача Полк патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Київській області на належного відповідача - Департамент патрульної поліції (а. с. 45-46).

До суду позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 56), та відповідь на відзив, в якій повністю заперечив доводи представника відповідача, підтвердивши обставини та доводи, викладені в позові (а. с. 56-57).

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи відповідач в установленому законом порядку повідомлений (а. с. 49).

19.02.2024 року від представника первісного відповідача Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Київській області Коляди В. Г. на адресу суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та вказує, що працівник патрульної поліції при фіксації швидкості автомобіля, яким керував ОСОБА_1 в час і місці, вказаних в протоколі, діяв відповідно до вимог законодавства, оскаржувана постанова відповідає вимогам законодавства та є законною, лазерний вимірювач швидкості «Трукам» відноситься до ручних приладів і використовується працівниками Департаменту, в зв`язку із чим, пройшов повірку, тому з огляду на дотримання процедури розгляду справи відносно позивача та прийняття рішення на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством, - підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні (а. с. 28-31).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи встановлено, що 30.01.2024 поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі було винесено постанову серії БАД № 029707 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340 грн. за порушення п. 12.4 ПДР України, відповідно до якої ОСОБА_1 30.01.2024 року об 11 годині 33 хвилини на 116 км АД-Р 04 в с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області, керуючи транспортним засобом ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 86 км/год. в населеному пункті, де дозволена максимальна швидкість руху 50 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 36 км/год. (а. с. 32).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353 встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У відповідності до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

А висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з частинами 1-3 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається з вищевказаної постанови інспектора патрульної поліції (а. с. 32) фіксування швидкості автомобіля позивача здійснювалось за допомогою приладу TruCam ТС 000737.

Згідно даних відеозапису на оптичному диску (а. с. 42), наданого з відзивом первісним відповідачем Полком патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Київській області, автомобіль ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 86 км/год, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 64 км/год. На відео також видно, як червона позначка фіксується на автомобілі позивача, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля.

Інструкція виробника Laser Technologe Inc, США, використання лазерного вимірювача TruCam LTІ 20/20, що міститься на оптичному диску (а. с. 42), передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Слід зазначити, що відповідно до наведеної інструкції лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному так і в статичному положенні. Тобто поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Вказаний вимірювач швидкості здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації (а. с. 38).

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 р. № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки.

До вказаного переліку було включено засіб вимірювальної техніки - «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCAM LTI 20/20»,який на підставі вказаного наказу було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3 197-12.

На підставі вищевикладеного 29 серпня 2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка є виробником TruCAM, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 (а. с. 39).

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Відповідно до ст. 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 р. № 1314-VI (набрав чинності 01.01.2016 р.) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці.

В свою чергу, відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27786, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 13.06.2023 року та чинного до 13.06.2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № TC000737 є придатним до застосування.

Отже, лазерні вимірювачі швидкості TruCam дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки підтверджено придатність вищевказаного лазерного вимірювача до застосування, а тому відсутні підстави ставити під сумнів результати вимірювання швидкості транспортного засобу даним приладом.

Доводи позивача що використання приладу у ручному режимі, а не стаціонарно монтованим способом суперечить вимогам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», є безпідставними, оскільки статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Отже, вказаною нормою не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam в ручному режимі.

Окрім того, суд зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є, насамперед, засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCam LTI 20/20 для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Отже, доводи позивача щодо неналежності використання приладу TruCam саме в ручному режимі спростовані матеріалами справи.

Разом з тим, оскаржувана постанова не містить відомостей, що ОСОБА_1 під час прийняття постанови визнавав допущення ним зазначеного у постанові порушення Правил дорожнього руху України (а. с. 32, 33).

Як убачається із матеріалів справи, Департамент патрульної поліції не надав до суду беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме порушення п. 12.4 ПДР України.

Так, з наданих вищевказаного відеозапису події адміністративного правопорушення неможливо встановити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , в час фіксації його руху поліцейським рухався в межах населеного пункту. При цьому відповідачем суду не надано будь-якого доказу (довідки, листа відповідної служби автомобільних доріг тощо) щодо того, що автомобіль позивача під час фіксування швидкості руху знаходився в зоні дії знаку «5.45» населеного пункту «с. Шкарівка», де рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Суд зазначає, що наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 204/8036/16-а.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок, передбачений частиною другою статті 71 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконаний.

Враховуючи вищевикладене та, зважаючи на ту обставину, що відповідачем не доведено у встановленому законом порядку факту порушення ОСОБА_1 пункту 12.4 ПДР України, суд вважає, що вищевказана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача суму сплаченого при поданні позову до суду судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7 ч.1, 9 ч. 1, 122, 247, 251, 252, 280, 283 ч. 1 ч. 3, 284 КУпАП, ст. ст. 2 ч. 3, 77 ч. 2, 268-272, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліціїпро визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 029707 від 30.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Закрити провадження по справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н. М. Марущак