Справа № 128/326/24
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/326/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 20.01.2024 з поштового відділення за місцем свого проживання в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області він отримав поштовий конверт, в якому знаходилася постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1243218 від 14.01.2024, згідно з якою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. У даній постанові зазначено, що 14.01.2024 о 22 год 25 хв у м. Вінниця по вул. Пирогова, 270 водій керував ТЗ «КІА CEED» з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Вважає дану постанову необґрунтованою, незаконною, безпідставною, такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесеною з порушенням діючого законодавства. Під час винесення оскаржуваної постанови інспектором поліції не дотримано та порушено вимоги статті 245 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. В оскаржуваній постанові зазначено, що йому роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, і що він відмовився від підпису в постанові та що відмовився від отримання копії даної постанови, що взагалі не відповідає дійсності, оскільки 14.01.2024 відносно нього будь-яка адміністративна справа не розглядалася та будь-яка постанова не виносилася. Правил дорожнього руху він не порушував. 14.01.2024 його зупинив інспектор поліції, попросив пред`явити документи, він йому надав посвідчення водія та документи на транспортний засіб, інспектор їх сфотографував на телефон, потім сказав про те, що ним було порушено ПДР, на що він йому відповів, що жодних Правил дорожнього руху не порушував, оскільки чітко дотримується їх. В подальшому інспектор повернув йому документи та сказав, що буде розглядати відносно нього справу за порушення ПДР. Він заявив інспектору клопотання, що бажає, щоб захист його інтересів при розгляді справи здійснював адвокат відповідно до ст. 268 КУпАП, на що інспектор поліції відповів, що він поспішає і тому не може забезпечити право на захист адвокатом, однак запропонував, що він може бути адвокатом при розгляді даної справи і що він буде захищати його права та надасть необхідну правову допомогу. Така відповідь інспектора поліції його спантеличила та він відповів, що це неможливо та незаконно, так як посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, не може бути одночасно особою, яка розглядає справу та приймає рішення по справі, та одночасно бути захисником, і що такі дії є грубим порушенням закону та порушенням прав на захист. Також він запропонував перенести розгляд справи на наступний день, на що інспектор поліції пояснив, що це можливо, однак він не бажає цього робити. Уся розмова зафіксована на боді камеру інспектора поліції. Фактично справа відносно нього не розглядалася. По завершенню розмови між ним та інспектором поліції, про яку зазначено вище, сержант поліції Ільченко Д.О. повідомив, що у них виклик і їхній екіпаж має їхати на виклик, сів до свого службового автомобіля, за кермом якого був його напарник, і вони поїхали по своїх справах. Будь-яка постанова по справі не виносилася та йому не вручалася. І те, що зазначено в постанові, що він відмовився від підпису та від отримання оскаржуваної постанови, не відповідає дійсності, так як постанова інспектором поліції не виносилася і не вручалася. Він говорив інспектору поліції про те, що якщо відносно нього розглядається якась справа, то по її завершенню має бути прийняте рішення, яке має бути йому вручене, однак будь-яке рішення йому не вручалося і він не відмовлявся від підпису в постанові та від отримання постанови, як зазначено працівником поліції в оскаржуваній постанові. Таким чином, вважає постанову сержанта поліції Ільченко Д.О. незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Тому просить скасувати постанову поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Ільченко Дмитра Олеговича серії ЕНА №1243218 від 14.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУПАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

07.02.2024 представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на адресу суду було надіслано письмовий відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що під час патрулювання 14.01.2024 в місті Вінниця по вул. Пирогова, 270 поліцейським роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Ільченком Дмитром Олеговичем було зупинено автомобіль KIA д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, чим порушив п. 31.4.3 в ПДР України. Встановивши всі обставини правопорушення, поліцейським було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №1243218 за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Поліцейським як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження, зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Підстав у відповідача для умисного спотворення обставин подій не було. Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

В судове засідання 04.03.2024 учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві, також просить стягнути на його користь судові витрати по сплаті судового збору.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 04.03.2024 у відсутність учасників справи та без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 14.01.2024 поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержант поліції Ільченко Дмитро Олегович виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1243218, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за те, що 14.01.2024 о 22 год 25 хв у м. Вінниця, вул. Пирогова 270 водій керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 в ПДР - керував транспортним засобом з несправними зовнішніми світловими приладами, не горить ліва фара в темну пору доби (а.с. 7).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що під час винесення оскаржуваної постанови інспектором поліції не дотримано та порушено вимоги статті 245 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. В оскаржуваній постанові зазначено, що йому роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, що він відмовився від підпису в постанові та що він відмовився від отримання копії даної постанови, що взагалі не відповідає дійсності, оскільки 14.01.2024 відносно нього будь-яка адміністративна справа не розглядалася та будь-яка постанова не виносилася. Правил дорожнього руху він не порушував. Він заявив інспектору клопотання, що бажає, щоб захист його інтересів при розгляді справи здійснював адвокат, на що інспектор поліції відповів, що він поспішає і тому не може забезпечити право на захист адвокатом, однак запропонував, що він може бути адвокатом при розгляді даної справи і що він буде захищати його права, та надасть необхідну правову допомогу. Також позивач запропонував перенести розгляд справи на наступний день, на що інспектор поліції пояснив, що це можливо, однак він не бажає цього робити.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України, відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №1243218 від 14.01.2024 убачається, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби. При цьому в оскаржуваній постанові у графі «до постанові додаються» відсутнє будь-яке зазначення доказів, які б підтверджували викладені у постанові обставини.

На підтвердження обставин справи представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України разом з відзивом на адміністративний позов додано оптичний диск з місця події, на якому містяться відеофайли, а саме: відеозапис з бодікамери.

Так, оглянувши наданий суду відеозапис з бодікамери, установлено, що позивач ОСОБА_1 , якому працівником поліції повідомлено, що він здійснює відносно нього розгляд справи про адміністративне правопорушення, заявив клопотання про надання йому можливості скористатися юридичною допомогою адвоката.

У відповідь на таке клопотання ОСОБА_1 працівник поліції, будучи посадовою особою, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, лише запропонував ОСОБА_1 , щоб саме він надав йому юридичну допомогу.

Таким чином, інспектором не вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання юридичної допомоги.

Суд доходить висновку, що такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є беззаперечною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.02.2020 (справа № 524/9827/16-а).

Згідно з п. 15 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС 06.11.2015 №1376, зареєстрованої в МЮ України 01.12.2015 за №1496/27941, постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи.

Однак зі змісту відеозапису з бодікамери убачається, що ОСОБА_1 не було оголошено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення та не було надано можливості ознайомитися з нею, оскільки працівники поліції «поспішали на виклик».

Також убачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від отримання постанови, більше того, просив її йому надати, однак постанову по справі про адміністративне правопорушення йому не було вручено, натомість у постанові серії ЕНА №1243218 від 14.01.2024 у графі «копію постанови мною отримано, підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання копії постанови» міститься відмітка «відмовився», що, відповідно до відеозапису з бодікамери, не відповідає дійсності.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 (справа № 295/3099/17), від 13.02.2020 (справа № 524/9716/16-а), приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, оскільки у даному випадку представник відповідача посилається на докази, які не були покладені в основу оскаржуваної постанови, суд не вважає відеозапис з бодікамери належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У відзиві на адміністративний позов сторона відповідача не наводить будь-яких пояснень, не обгрунтовує та не спростовує тверджень позивача, а лише апелює загальними поняттями.

Оцінюючи докази по даній справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинно бути підтверджене належними та допустимими доказами

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, в даній ситуації ОСОБА_1 зазначає, що інспектором поліції порушено порядок розгляду справи та порушено його право на отримання правничої допомоги.

Процедурні порушення, тобто порушення, пов`язані із розглядом справи, зокрема, такі як порушення права на отримання юридичної допомоги адвоката, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення особи до відповідальності.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.05.2022 (справа № 465/5145/16-а).

Сержант поліції Ільченко Д.О. діяв хоча і у межах наданих йому повноважень, з прийняттям рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого законом виду та розміру, проте не встановив всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та порушив порядок розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, суду не надано.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 06.12.1988) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, відсутні будь-які належні докази, що свідчили б про порушення позивачем Правил дорожнього руху України. У матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Суд вважає, що оскаржувана постанова серії ЕНА №1243218 від 14.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн прийнята не у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, так як в судовому засіданні повно і всебічно з`ясовано обставини справи, доказів правомірності винесеного рішення відповідачем не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.07.2020 по справі № 524/6159/16-а.

Згідно з квитанцією №65134 від 31.01.2024, позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 коп.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 605,60 грн, відповідно до ст. 139 КАС України, мають бути покладені на Департамент патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 31, 40 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 55, 59, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 23, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 194, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №1243218 від 14.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користьОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Управління патрульної поліції у Вінницькій області: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА