Справа № 140/31787/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/31787/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправною відмови в призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі «Іскра» с. Переславичі Іваничівського району Волинської області за 1975 рік, 1987 рік та в Приватній агрофірмі «Дружба» за 2003 рік (а.с.31-33).

В обґрунтування позову позивач вказав, що неодноразово звертався із заявами про призначення пенсії за віком до пенсійного органу, за результатами розгляду яких йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 29 травня 2023 року позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком та отримав рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 05 червня 2023 року №2000-0302-9/75376 про відмову у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу. При цьому відповідачем 1 не зараховано до трудового стажу період роботи в колгоспі «Іскра» с. Переславичі за 1975 рік, а періоди роботи за 1987 рік та 2003 рік зараховано як неповні робочі роки.

Позивач стверджує, що звертався до ГУ ПФУ у Волинській області з проханням повторно розглянити документи для призначення пенсії за віком та зарахувати спірні періоди до страхового стажу. Однак 07 вересня 2023 року від відповідача 2 він отримав відповідь про відсутність необхідного страхового стажу для призначенні пенсії за віком.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Харківській області протиправним, бо незарахування усіх періодів до страхового стажу суперечить чинному законодавству. Зазначив, що оскільки ним для підтвердження трудової діяльності надано необхідні документи (період роботи за 1975 рік в колгоспі «Іскра» с. Переславичі підтверджено архівною довідкою від 10 травня 2023 року, а також довідкою від 27 вересня 2023 року №468/01-15 про заробітну плату за 1975 рік, період роботи за 1987 рік як повний робочий рік - архівною довідкою від 10 березня 2023 року №115/01-15), достовірність яких підтверджено актом від 22 травня 2023 року №0300-1102-1/2028, то відомості про роботу мають бути враховані пенсійним органом до його страхового стажу. Також, на думку позивача, з огляду на те, що ним відпрацьовано 181 день при встановленому мінімумі 180 людино-днів, відповідач 1 протиправно не зарахував період його роботи за 2003 рік як повний робочий рік.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву (а.с.53-56) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року. За результатом розгляду документів, які були надані позивачем до заяви, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через невиконання умови про страховий стаж: страховий стаж позивача становить 28 років 02 місяці 10 днів (необхідним є не менше 29 років). При розрахунку страхового стажу не взято до уваги трудову книжку від 28 травня 1980 року серії НОМЕР_1 , оскільки прізвище власника трудової книжки не збігається з прізвищем заявника згідно з паспортом (російський варіант), що є порушенням вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162. Також до страхового стажу не зараховано роботу в колгоспі за 1975 рік, так як заявнику не виповнилося чотирнадцяти років, а за приписами статті 188 Кодексу законів про працю України за згодою одного з батьків можуть прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років.

Відповідач 1 вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

Відповідач 2, отримавши ухвалу про відкриття провадження 06 грудня 2023 року (а.с.50), відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29 травня 2023 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 05 червня 2023 року №2000-0302-9/75376 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що необхідний страховий стаж становить 29 років, однак страховий стаж ОСОБА_1 28 років 02 місяці 10 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: згідно з трудовою книжкою від 28 травня 1980 року НОМЕР_1 , оскільки прізвище власника трудової книжки не збігається з прізвищем заявника згідно з паспортом (російський варіант); період роботи в колгоспі за 1975 рік (заявнику не виповнилося 14 років) (а.с.29).

Із розрахунку страхового стажу (а.с.10) видно, що за період з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1987 року (робота в колгоспі) зараховано 09 місяців 13 днів, а за 2003 рік лише з 01 січня по 01 липня.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періоду роботи за 1975 рік, а також зарахування в неповному обсязі періодів роботи за 1987, 2003 роки стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Спірним у цій справі є відмова ГУ ПФУ в Харківській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за заявою від 29 травня 2023 року, яка виражена у формі рішення від 05 червня 2023 року №2000-0302-9/75376. Так із змісту цього рішення вбачається, що підставою відмови у призначенні пенсії за віком позивачу є відсутність необхідного страхового стажу 29 років. Обрахований стаж становить 28 років 02 місяці 10 днів (а.с.10).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 05 червня 2023 року №2000-0302-9/75376 спірним є питання про зарахування позивачу до стажу роботи для призначення пенсії періодів трудової діяльності до набрання чинності Законом №1058-IV: за 1975 рік, а також за 1987 рік та за 2003 рік у повному обсязі. При цьому за змістом вказаного рішення позивачу також не було враховано записи трудової книжки НОМЕР_1 .

За приписами абзацу першого частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Так відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як установлено частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Харківській області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки від 28 травня 1980 року НОМЕР_1 (з 28 травня 1980 року по 09 грудня 1980 року, з 04 вересня 1981 року по 04 травня 1982 року, 02 вересня 1982 року по 29 листопада 1983 року), у якій на титульному аркуші прізвище власника (російський варіант) не збігається з прізвищем заявника відповідно до відомостей паспорта.

З копії трудової книжки НОМЕР_1 видно, що на першій сторінці (титульному аркуші) здійснено записи на російській мові та у графі «Фамилия» зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (а.с.16). Згідно із відомостями паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 прізвище позивача українською мовою « ОСОБА_2 », російською « ОСОБА_3 ». При цьому відомості про дату народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у трудовій книжці НОМЕР_1 відповідають відомостям паспорта серії НОМЕР_2 .

Порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. На момент заповнення трудової книжки позивача (28 травня 1980 року) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252; далі - Інструкція №162), у якій вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Фактично усі зауваження пенсійного органу щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача за записами трудової книжки НОМЕР_1 зводяться виключно щодо написання його прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » при перекладі з української мови, що не може бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Суд вважає, що неналежне зазначення прізвища позивача у трудовій книжці не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.16) ОСОБА_1 працював з 28 травня 1980 року (наказ від 28 травня 1980 року №54ос) по 09 грудня 1980 року (наказ від 08 грудня 1980 року №125п/с), з 04 вересня 1981 року (наказ від 04 вересня 1981 року) по 04 травня 1982 року (наказ від 11 травня 1982 року №48/пс), а також з 02 квітня 1982 року (наказ від 01 вересня 1982 року №89п/с) по 29 листопада 1983 року (08 грудня 1983 року №104п/с) в Іваничівському цукровому заводі (а.с.16). Ці записи трудової книжки пов`язані хронологічно, містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади того органу, який їх видав, та завірені його печаткою.

Отже, суд дійшов переконання, що мотиви ГУ ПФУ в Харківській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 є помилковими, не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права.

Поряд з тим, зі змісту позовної заяви слідує, що позивач оскаржує рішення відповідача 1 в частині неврахування до трудового (страхового) стажу роботи в колгоспі у 1975 році, неповного врахування стажу роботи в колгоспі у 1987 та 2003 роках.

Перевіряючи доводи ГУ ПФУ в Харківській області з приводу незарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в колгоспі у 1975 році, які ґрунтуються на тому, що позивачу на той час не виповнилося 14 років, суд зазначає, що відповідно до Типового статуту колгоспу, затвердженого постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28 листопада 1969 року №910, членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку. У деяких випадках членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 14-річного віку.

Працюючими в колгоспі вважалися неповнолітні діти, котрі особисто перебували в трудових відносинах з колгоспом, а не епізодично допомагали батькам. Такі особи мали бути зараховані до членів колгоспу з виконанням постійних обов`язків або отримували наряди на виконання певної роботи, їм особисто нараховувалися трудодні (вихододні). Період роботи в колгоспі малолітнім та неповнолітнім дітям, членство в колгоспі яких не підтверджено, зараховується до стажу роботи тільки за умови підтвердження цього факту архівними документами.

Отже, імперативна заборона прийняття на роботу в колгосп малолітніх чи неповнолітніх осіб була відсутня.

Позивачем надано до суду копію книги №7 обліку трудового стажу і заробітку колгоспника (бригада №2) в колгоспі «Іскра» с. Переславичі Іваничівського району та архівні довідки Комунальної установи «Трудовий архів Іваничівської селищної ради» від 10 березня 2023 року №115/01-15, від 27 вересня 2023 року №468/01-15, із змісту яких слідує, що ОСОБА_1 працював в колгоспі «Іскра» с. Переславичі у 1975 році та у нього вироблено трудоднів: у червні 28, у липні 27, а у серпні 30, а всього 85 трудоднів (а.с.20, 21, 23).

Як видно з цієї довідки, позивач працював у колгоспі під час літніх канікул на різних роботах, при цьому отримував заробітну плату за виконувану роботу.

Актом ГУ ПФУ у Волинській області від 22 травня 2023 року №0300-1102-1/2028 про результати проведення перевірки достовірності наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії Комунальної установи «Трудовий архів Іваничівської селищної ради» від 22 травня 2023 року № 0300-1102-1/2028 підтверджено достовірність даних, зазначених в довідці від 10 березня 2023 року №115/01-15 про заробітну плату та кількість відпрацьованих вихододнів за період роботи ОСОБА_1 у 1975 році в колгоспі «Іскра» с. Переславичі (а.с.24).

За наведених вище обставин не зарахування відповідачем 1 до стажу роботи позивача періоду його роботи за 1975 рік (відповідно до відпрацьованих вихододнів) в колгоспі «Іскра» с. Переславичі не можна вважати обґрунтованим.

Спірним у цій справі є також незарахування ГУ ПФУ в Харківській області періодів роботи позивача за 1987 рік та за 2003 рік як повних робочих років.

Із розрахунку страхового стажу позивача від 05 червня 2023 року судом встановлено, що ГУ ПФУ в Харківській області з періоду роботи позивача в колгоспі «Іскра» с. Переславичі з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1987 року до страхового стажу зарахувало 09 місяців 13 днів, а у 2003 році зараховано по 01 липня (а.с.19), тобто з 01 липня 2003 по 31 грудня 2003 року стаж не зараховано.

В матеріалах справи відсутня трудова книжка колгоспника, ведення якої було передбачено постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» (зі змінами, внесеними постановою Ради Міністрів СРСР від 15 серпня 1990 року №829). Поряд з тим в матеріалах справи наявна архівна довідки від 10 березня 2023 року №115/01-15, видана Комунальною установою «Трудовий архів Іваничівської селищної ради» (а.с.20), згідно з якою ОСОБА_1 працював у 1975 1984 та 1986 - 2003 роках в колгоспі «Іскра» с. Переславичі, який на підставі протоколу загальних зборів членів колгоспу від 23 січня 1993 року перейменовано на селянську спілку «Дружба» с. Переславичі Іваничівського району, а згідно з протоколом загальних зборів членів селянської спілки від 11 лютого 2000 року №1 реформовано у Приватну агрофірму «Дружба» с. Переславичі Іваничівського району, про що слідує з доповнення до історичної довідки колгоспу (а.с.18).

В довідці також вказано, що ОСОБА_1 відповідно до протоколу від 01 січня 1977 року №1 є членом колгоспу, звідки вибув на підставі наказу від 17 грудня 2003 року №48.

Відповідно до вказаної архівної довідки від 10 березня 2023 року №115/01-15 ОСОБА_1 у 1987 році працював у колгоспі робітником будівельної бригади (відпрацьовано 242 трудоднів при річному мінімумі 270 трудоднів), а у 2003 році їздовим (відпрацьовано 181 трудодень при встановлених 180).

Архівна довідка видана на підставі книг обліку трудового стажу і заробітку колгоспника №3 (бригада №1) та №7 (бригада №2) колгоспу «Іскра» с. Переславичі, які містять відомості про відпрацьовані трудодні та отриману заробітну плату ОСОБА_1 за 1975 2003 роки, засвідчені копії сторінок яких є у справі (а.с.22-23).

Актом ГУ ПФУ у Волинській області від 22 травня 2023 року №0300-1102-1/2028 про результати проведення перевірки достовірності наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії Комунальної установи «Трудовий архів Іваничівської селищної ради» підтверджено достовірність даних, зазначених в довідці про заробітну плату та кількість відпрацьованих людино-днів від 10 березня 2023 року №115/01-15 за період роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Іскра» с. Переславичі (реформованого у Приватну агрофірму «Дружба» с. Переславичі Іваничівського району), у тому числі і за 1987 та 2003 роки (а.с.24).

За приписами абзацу другого частини першої статті 56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що у 1987 році позивач як член колгоспу не виконав встановлений мінімум трудової участі без поважних причин, водночас є посилання на протокол загальних зборів від 23 лютого 1988 року №1 про зарахування останньому роботи у 1987 році.

Причини зарахування позивачу періоду роботи тільки з 01 січня 2003 по 01 липня 2003 року (при виконанні встановленого мінімуму трудової участі) рішення відповідача 1 не містить, що вказує на його необґрунтованість як акта суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, з огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач 1 за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії діяв всупереч законодавству у сфері пенсійного забезпечення, не зарахувавши до страхового стажу спірні періоди трудової діяльності у червні серпні 1975 року, у 1987 та 2003 роках у повному обсязі (з урахуванням протоколу загальних зборів від 23 лютого 1988 року №1 про зарахування роботи у 1987 році та відомостей про виконання встановленого мінімуму людино-днів у 2003 році) в колгоспі «Іскра» с. Переславичі (реформованого у Приватну агрофірму «Дружба» с. Переславичі).

Згідно з частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Харківській області у призначенні пенсії за віком. Однак позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 05 червня 2023 року №2000-0302-9/75376 з підстав незарахування окремих періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу, яке було прийняте ГУ ПФУ в Харківській області відповідно до пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності. У цьому випадку таке рішення є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, яке було прийняте з порушенням приписів чинного законодавства, наведених вище, недобросовісно, необґрунтовано, а тому позовні вимоги про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії необхідно задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення від 05 червня 2023 року №2000-0302-9/75376 про відмову у призначенні пенсії.

Частиною третьою статті 245 КАС України обумовлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України установлено повноваження суду прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи спір щодо позовних вимог зобов`язального характеру (про зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи в колгоспі «Іскра» с. Переславичі за 1975, 1987 роки та у Приватній агрофірмі «Дружба» с. Переславичі за 2003 рік), суд зазначає, що спірні правовідносини у цій справі виникли не у зв`язку із вирішенням питання про страховий стаж ОСОБА_1 , а у зв`язку із розглядом заяви останнього про призначення пенсії за віком від 29 травня 2023 року.

Неприйняття позитивного для позивача рішення обумовлене незарахуванням окремих періодів роботи (у колгоспі у 1975 році та за даними трудової книжки НОМЕР_1 ), а також зарахування стажу за 1987 та 2003 роки не у повному обсязі, що судом було перевірено з наданням правової оцінки. При вирішенні цього спору встановлено, що з боку відповідача 1 має місце неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів, що і мало наслідком прийняття необґрунтованого рішення про відмову у призначенні пенсії.

Окремо необхідно зазначити, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Тому за обставин цієї справи, керуючись наведеним принципом, а також з огляду на те, що спірні правовідносини виникли все ж у зв`язку із відмовою позивачу у призначенні пенсії за його заявою від 29 травня 2023 року, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та застосування іншого способу захисту прав, ніж визначив позивач, а саме про зобов`язання повторно розглянути його заяву від 29 травня 2023 року про призначення пенсії за віком з прийняттям рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом (щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи у 1975, 1987, 2003 роках та за відомостями трудової книжки НОМЕР_1 ), оскільки, якщо в результаті перерахунку страхового стажу умова щодо страхового стажу буде виконуватися, то останній матиме можливість отримати пенсію з дати подання заяви.

На думку суду, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який допустив порушення прав позивача. Ним у цьому випадку є ГУ ПФУ у Харківській області. Підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області вчиняти дії на відновлення прав позивача відсутні.

Отже, позов належить задовольнити частково.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 2147,2 грн, що підтверджується квитанціями від 04 жовтня 2023 року №27 та від 23 листопада 2023 року №1, виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.7, 27, 43, 46).

Оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ Харківській області, до якого і задоволенні позовні вимоги, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61000, Харківська область, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05 червня 2023 року №2000-0302-9/75376.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк