Справа № 420/33435/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2327295- 2408-1515-UA0065506 від 26.06.2023 на суму 449 376,20 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2327293- 2408-1515-UA0065506 від 26.06.2023 на суму 90206,78 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2327296- 2408-1515-UA0065506 від 26.06.2023 на суму 133239,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 20.07.2023 року позивачем отримані податкові повідомлення-рішення про визначення сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, винесені Головним управління ДПС в Одеській області, а саме №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 на суму 449 376,20 грн.; №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 на суму 90206,78 грн.; №2327296- 2408-1515-UA0065506 від 26.06.2023 на суму 133239,92 грн. Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями 03.08.2023 до Державної податкової служби України було подано скаргу про перегляд (скасування) рішення контролюючого органу в порядку положень статті 56 ПК України. Проте, рішенням ДПС України про результати розгляду скарги №28965/6/99-00-06-01-03-06 від 28.09.2023 скаргу було залишено без задоволення.

Вважаючи протиправними прийняті відповідачем податкові повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що відповідно підпункту «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Так, у позові зазначено, що 01.02.2022 року між ОСОБА_1 (Зерновий склад) та ТОВ «Солагро» (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна №01-02/22, відповідно до умов якого Поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а Зерновий склад зобов`язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим Договором.

Щодо належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення» позивач зазначив, що відповідно до довідки про технічне обстеження ТОВ «Одеське БТІ» від 20.12.2021 року №б/н під час проведення технічного обстеження за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, село Саф`яни, вулиця Ярослава Мудрого, буд. 14, було встановлено призначення таких споруд: будівля літера «Ю» використовується, як зерносховище літера «Ю» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1271.3 Будівлі для зберігання зерна); будівля літера «Т» використовується, як зерносховище літера «Т» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1271.3 Будівлі для зберігання зерна); будівля літера «Д1» використовується, як наземний критичний гараж літера «Д1» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні); будівля літера «А1» використовується, як наземний критичний гараж літера «А1» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні); будівля літера «X» використовується, як гаражний навіс літера «X» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні).

Отже, позивач вважає, що вказані будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільняються від оподаткування податком.

Також у позові зазначено, що рішенням Саф`янівської сільської ради № 899-УІІ від 30.06.2021 визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік, зокрема але не виключно: Застосовуються пільги для фізичних осіб у розмірі 100% для таких видів будівель - Гаражі (код 1242), Гаражі наземні (код 1242.1), Гаражі підземні (код 1242.2); Для будівель для зберігання зерна (код 1271.2) та Будівель силосних та сінажних (код 1271.1) застосовується ставка податку у 0,1%.

З урахуванням викладеного, обрахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік, за адресою: АДРЕСА_2 , як вважає позивач, має відбуватися наступним чином:

1) з 01.01.2022 по 12.08.2022 загальна площа 11851,68 м2, з застосуванням до будівлі літера «Ю» (зерносховище), «Т» (зерносховище) ставки податку у розмірі 0,1%; до будівлі літера «Д1» (наземний критий гараж), літера «А1» (наземний критий гараж), літера «А1», літера «X» (гаражний навіс) пільги у розмірі 100%;

2) з 13.08.2022 по 17.10.2022 загальна площа 8326,78 м2, з застосуванням до будівлі літера «Ю» (зерносховище), «Т» (зерносховище) ставки податку у розмірі 0,1%; до будівлі літера «Д1» (наземний критий гараж), літера «А1» (наземний критий гараж), літера «А1», літера «X» (гаражний навіс) пільги у розмірі 100%;

3) з 18.10.2022 по 31.12.2022 загальна площа 8199,38 м2, з застосуванням до будівлі літера «Ю» (зерносховище), «Т» (зерносховище) ставки податку у розмірі 0,1%; до будівлі літера «Д1» (наземний критий гараж), літера «А1» (наземний критий гараж), літера «А1», літера «X» (гаражний навіс) пільги у розмірі 100%.

На підставі викладеного, позивач стверджує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 06.12.2023 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання: позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст. 160 КАС України, а саме, зазначивши у позові про наявність або відсутність електронного кабінету представника позивача; надання до суду чітких та читабельних копій паспорта ОСОБА_1 та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень; заяви про поновлення строку для звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

18.12.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків із зазначенням відомостей про наявність електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС та з доданими читабельними копіями паспорта ОСОБА_1 та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також, разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви до суду подана заява про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 03.01.2024 року поновлено позивачу пропущений з поважних причин строк звернення до суду із цим позовом; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні без виклику сторін.

18.01.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатковими доказами.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

Так, відповідач зазначив, що контролюючим органом в межах наданих повноважень спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік.

Відповідач вказує, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач ОСОБА_1 є власником нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , площею 14814,6 кв.м. частка власності 140/175, тип майна комплекс. У 2023 році базовим податковим (звітним) періодом (роком) для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за належні власникам на праві власності об`єкти нерухомості, є 2022 рік. Нарахування проводилось згідно рішення Саф`янівської сільської ради №899-7 від 30.06.2021 року за ставкою 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування. При цьому відповідач зауважив, що за 2022 рік сформовані податкові повідомлення-рішення № 2-1515-UA0065506 від 26.06.2023, № 2-1515- UA0065506 від 26.06.2023, №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 з урахуванням державної реєстрації припинення права власності 12.08.2022 та 17.10.2022.

З урахування зазначеного, Головне управління ДПС в Одеській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.

З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Як встановлено судом, згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими позивачу - ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання за платежем: 18010300 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за податковий період 2022 року, а саме:

податкове повідомлення-рішення №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 року, яким нараховано податок на нерухоме майно комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11851, 68 кв.м., за період з 01.01.2022 по 12.08.2022, на суму 449 376,20 грн. (а.с. 79);

податкове повідомлення-рішення №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 року, яким нараховано податок на нерухоме майно комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , площею 8326,78 кв.м., за період з 12.08.2022 по 17.10.2022, на суму 90206,78 грн. (а.с. 81);

податкове повідомлення-рішення №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 року, яким нараховано податок на нерухоме майно комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , площею 8199,38 кв.м., за період з 01.01.2022 по 17.10.2022, на суму 133239,92 грн. (а.с. 80).

Позивач скористався своїм правом та оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної податкової служби України в порядку положень статті 56 ПК України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги №28965/6/99-00-06-01-03-06 від 28.09.2023 скаргу позивача було залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с. 24-27).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за даним позовом.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у спірний період ОСОБА_1 був власником (у т.ч. співвласником) на об`єкти нерухомого майна, зокрема:

нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 428 кв. м;

комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11851,68 кв.м, право власності припинено 12.08.2022 на підставі Договору купівлі- продажу від 12.08.2022 року реєстр. №2377;

комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 8326,78 кв.м, право власності припинено 17.10.2022 на підставі Договору купівлі- продажу від 17.10.2022 року реєстр. №3131;

комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 8199,38 кв.м, дата державної реєстрації 17.10.2022 року.

Отже, позивач у спірний період був власником об`єктів нежитлової нерухомості.

При зверненні до суду з даним позовом позивач наполягає на відсутності у нього обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі положень п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України. Також позивач заперечує щодо обраної відповідачем ставки податку.

До суду разом із позовною заявою подано Договір складського зберігання зерна №01-02/22 від 01.02.2022 року, укладений між ОСОБА_1 (Зерновий склад) та ТОВ «Солагро» (Поклажодавець), відповідно до умов якого Поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а Зерновий склад зобов`язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим Договором (а.с. 48).

На підтвердження належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення» позивач надав Довідку ТОВ «Одеське БТІ» від 20.12.2021 року №б/н про технічне обстеження, відповідно до якої під час проведення технічного обстеження за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, село Саф`яни, вулиця Ярослава Мудрого, буд. 14 від 20.12.2021 року було встановлено призначення таких споруд:

будівля літера «Ю» використовується, як зерносховище літера «Ю» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1271.3 Будівлі для зберігання зерна);

будівля літера «Т» використовується, як зерносховище літера «Т» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1271.3 Будівлі для зберігання зерна);

будівля літера «Д1» використовується, як наземний критичний гараж літера «Д1» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні);

будівля літера «А1» використовується, як наземний критичний гараж літера «А1» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні);

будівля літера «X» використовується, як гаражний навіс літера «X» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні).

Отже, спірним у межах цих правовідносин є питання чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та чи вірно застосовано ставку податку.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Так, згідно визначеного пунктом 266.7 статті 266 Податкового кодексу України порядку обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У відповідності з пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Надаючи оцінку правомірності нарахуванню позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у спірний період був власником об`єктів нежитлової нерухомості, зокрема:

нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 428 кв. м;

комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11851,68 кв.м, право власності припинено 12.08.2022 на підставі Договору купівлі- продажу від 12.08.2022 року реєстр. №2377;

комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 8326,78 кв.м, право власності припинено 17.10.2022 на підставі Договору купівлі- продажу від 17.10.2022 року реєстр. №3131;

комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 8199,38 кв.м, дата державної реєстрації 17.10.2022 року.

В свою чергу, пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначає, що не є об`єктом оподаткування.

Зокрема, згідно з пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування:

є) будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пп. 266.3.1, 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Відповідно до пп. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:

об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;

об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Як слідує з позовної заяви, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на розповсюдження на нього, як власника нерухомого майна, пільги, передбаченої п.п."ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки належна йому нежитлова будівля використовуються у сільськогосподарській діяльності.

До суду разом із позовною заявою подано Договір складського зберігання зерна №01-02/22 від 01.02.2022 року, укладений між ОСОБА_1 (Зерновий склад) та ТОВ «Солагро» (Поклажодавець) (а.с. 48).

Умови Договору:

Предмет Договору: Поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а Зерновий склад зобов`язаний прийняти його щ на зберігання на умовах, визначених цим Договором. Зерно згідно цього Договору - плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей. Зерновий склад приймає від Поклажодавця: пшениця. Конкретна назва, кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються Зерновим складом Поклажодавцю.

Права сторін: Зерновий склад має право: Вимагати від Поклажодавця забрати зерно у разі закінчення строку його зберігання. Поклажодавець має право: Отримувати інформацію про умови зберігання і якість зерна; Переоформити право власності на зерно відповідно до законодавства та умов даного Договору; Проводити огляд зерна протягом строку його зберігання;

Обов`язки сторін: Зерновий склад приймає від Поклажодавця зерно, забезпечує кількісне і якісне його зберігання та здійснює відпуск зерна Поклажодавцю. Зерновий склад надає Поклажодавцю послуги із зберігання зерна. Зерновий склад видає Поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після передачі зерна на зберігання. Поклажодавець зобов`язаний своєчасно розраховуватися за надані йому послуги зі зберігання зерна.

Вартість послуг та порядок розрахунків: Розрахунки за надані послуги проводяться в грошовій формі (в гривнях). За згодою Сторін, оформленою додатковою угодою до цього Договору, можливий розрахунок в натуральній формі шляхом передачі права власності (відступлення) на частину зерна, переданого Поклажодавцем на зберігання Зерновому складу. Умови та порядок оплати послуг зернового складу відступленням зерна визначаються в додатковій угоді. Тарифи на послуги наводяться у Додатку №1 до цього Договору.

На підтвердження належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення» позивач надав Довідку ТОВ «Одеське БТІ» від 20.12.2021 року №б/н про технічне обстеження (а.с. 47), відповідно до якої під час проведення технічного обстеження за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, село Саф`яни, вулиця Ярослава Мудрого, буд. 14, встановлено призначення таких споруд:

будівля літера «Ю» використовується, як зерносховище літера «Ю» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1271.3 Будівлі для зберігання зерна);

будівля літера «Т» використовується, як зерносховище літера «Т» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1271.3 Будівлі для зберігання зерна);

будівля літера «Д1» використовується, як наземний критичний гараж літера «Д1» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні);

будівля літера «А1» використовується, як наземний критичний гараж літера «А1» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні);

будівля літера «X» використовується, як гаражний навіс літера «X» згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (код 1242.1 Гаражі наземні).

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Зміст норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність умов:

власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та/або фізичною особою),

об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000,

додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду, лізинг, позичку).

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі №820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Зміст наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Відповідно, статус сільськогосподарського виробника також має персоніфікований характер, оскільки таким статусом наділяється особа, яка займається сільськогосподарською діяльністю. Такий статус виникає відповідно до норм законодавства і не може передаватися на підставі укладених між сторонами цивільно-правових угод.

Вказаний висновок сформований Верховним Судом у постанові від 3 листопада 2023 року у справі №120/1337/21-а.

Відповідно до статті 957 Цивільного кодексу України, за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

В контексті вищенаведеного, суд дійшов висновку, що Договір складського зберігання зерна №01-02/22 від 01.02.2022 року, укладений між ОСОБА_1 (Зерновий склад) та ТОВ «Солагро» (Поклажодавець), не свідчить про безпосереднє (самостійне) використання належних позивачу об`єктів нерухомості у межах сільськогосподарської діяльності. Позивач не є сільськогосподарським товаровиробником.

Матеріалами справи підтверджено, що належне позивачу нерухоме майно класифікується як «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 127) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Отже, наявна перша умова для застосування пільги.

Однак, відсутні такі умови, як власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, та додаткова умова - безпосереднє використання такого об`єкту власником у вказаних цілях (без здачі в оренду, лізинг, позичку).

У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року по справі №380/2434/20, суд касаційної інстанції зазначив, що передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

З урахуванням викладеного, оскільки позивачем не доведено обставин використання належних йому об`єктів нерухомості у межах власної сільськогосподарської діяльності, суд погоджується із висновком контролюючого органу проте, що у спірний період позивач мав обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, на нього не розповсюджується.

Що стосується ставки податку.

У відзиві зазначено, що нарахування проводилось згідно рішення Саф`янівської сільської ради №899-7 від 30.06.2021 року за ставкою 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У позові зазначено, що рішенням Саф`янівської сільської ради № 899-УІІ від 30.06.2021 визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік, зокрема але не виключно: Застосовуються пільги для фізичних осіб у розмірі 100% для таких видів будівель - Гаражі (код 1242), Гаражі наземні (код 1242.1), Гаражі підземні (код 1242.2); Для будівель для зберігання зерна (код 1271.2) та Будівель силосних та сінажних (код 1271.1) застосовується ставка податку у 0,1%.

З урахуванням викладеного, обрахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік, за адресою: АДРЕСА_2 , як вважає позивач, має відбуватися наступним чином:

1) з 01.01.2022 по 12.08.2022 загальна площа 11851,68 м2, з застосуванням до будівлі літера «Ю» (зерносховище), «Т» (зерносховище) ставки податку у розмірі 0,1%; до будівлі літера «Д1» (наземний критий гараж), літера «А1» (наземний критий гараж), літера «А1», літера «X» (гаражний навіс) пільги у розмірі 100%;

2) з 13.08.2022 по 17.10.2022 загальна площа 8326,78 м2, з застосуванням до будівлі літера «Ю» (зерносховище), «Т» (зерносховище) ставки податку у розмірі 0,1%; до будівлі літера «Д1» (наземний критий гараж), літера «А1» (наземний критий гараж), літера «А1», літера «X» (гаражний навіс) пільги у розмірі 100%;

3) з 18.10.2022 по 31.12.2022 загальна площа 8199,38 м2, з застосуванням до будівлі літера «Ю» (зерносховище), «Т» (зерносховище) ставки податку у розмірі 0,1%; до будівлі літера «Д1» (наземний критий гараж), літера «А1» (наземний критий гараж), літера «А1», літера «X» (гаражний навіс) пільги у розмірі 100%.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 30 червня 2021 року № 899-VІІІ «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Код згідно з КОАТУУ », відповідно до статті 266 Податкового кодексу України, пункту 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", встановлені на території Саф`янівської сільської ради: 1) ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1, які вводяться в дію з 01.01. 2022 року; 2) пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, за переліком згідно з додатком 2.

Згідно Додатку 1, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з 01.01.2022 за Класифікацією 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» 1271.3 Будівлі для зберігання зерна встановлена на рівні 0,1 % за 1 кв. метр (відсотків розміру мінімальної заробітної плати).

Проте, згідно наданих відповідачем разом із відзивом Розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктам оподаткування, які належать ОСОБА_1 , контролюючим органом визначена сума податку за ставкою 1,00 % (а.с. 108).

При цьому, відповідачем взагалі не зазначено, яким чином ним класифіковано будівлі, що належать позивачу, при обранні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також звертає увагу на те, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Натомість, відповідач в межах спірних правовідносин, здійснюючи нарахування податку, не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.

При цьому, норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що хоч нежитлові будівлі, які належали у спірний період позивачу на праві власності, і є об`єктами оподаткування та не звільнені від оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, однак оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем без дотримання вимог закону, а тому є наявними правові підстави для їх скасування.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначає, що позов у цій справі є майновим, відповідно ставка судового збору розраховується від ціни позову. Ціна позову складає 672822,90 грн. Отже, розмір судового збору 6728,23 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6728,23 грн. (а.с. 59). Таким чином, враховуючи задоволення позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші судові витрати не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77-78, 90, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення №2-1515-UA0065506 від 26.06.2023 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 6728,23 грн. (шість тисяч сімсот двадцять вісім гривень 23 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук