Справа № 420/25268/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №63 від 30 серпня 2022 року щодо застосування при призначені пенсії за віком заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести призначення, нарахування та доплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 22 серпня 2022 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2019, 2020 та 2021 роки, тобто за три роки, що передують призначенню пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є педагогічним працівником та у жовтні 2006 року, набувши право на пенсію за вислугою років, була звільнена з посаді вчителя початкових класів у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років. Проте, у подальшому, як вказує позивач, вона повернулась до роботи: наказом №2 від 17.02.2011 року прийнята на посаду завідувача клубом села Семенівка Білгород-Дністровського району Одеської області, де працювала до 30 жовтня 2015 року; наказом №39-к від 02 вересня 2019 року прийнята на роботу тимчасово вчителем початкових класів Семенівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, а з 02 вересня 2019 року наказом №40к від 02 вересня 2019 року переведена на постійну роботу вчителем початкових класів, де працює по теперішній час. У період з 09 листопада 2006 року по 01 вересня 2019 року позивач отримувала пенсію за вислугою років, а з 02 вересня 2019 року виплата пенсії за вислугою років припинена у зв`язку з працевлаштуванням на роботу, за яку призначена пенсія за вислугою років.

Водночас, у зв`язку з досягненням встановленого законом віку для виходу на пенсію, у серпні 2022 року позивачка звернулася до Білгород-Дністровського відділу обслуговування громадян Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про заміну пенсії з вислугу років на пенсію за віком. До заяви були надані усі документі, які витребували працівники відділу, у тому числі дані про заробітну плату.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №63 від 30 серпня 2022 року з 22 серпня 2022 року позивачка була переведена на пенсію за віком, проте жодних рішень пенсійного фонду щодо призначення пенсії за віком не отримувала. Для з`ясування питань, пов`язаних з обчисленням розміру пенсії, 07 серпня 2023 року позивачка звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, де зокрема просила повідомити їй, який показник середньої заробітної плати в Україні та за які роки застосований пенсійним фондом при переведенні з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, які періоді страхового стажу враховані, які періоди не зараховані.

З відповіді відповідача позивачка дізналась, що при перерахунку пенсії з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, відповідачем врахований середній заробіток по України за 2014, 2015, 2016 роки, замість середнього заробітку за 2019, 2020 та 2021 роки, тобто за три роки, що передують призначенню пенсії за віком, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивачка посилається на те, що обчислення їй розміру пенсії за віком проведено всупереч ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Позивачка стверджує, що первинно їй було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона звернулася вперше. Таким чином, при призначенні у 2022 році пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону. Отже, оскільки право на пенсію за віком позивач набула у 2022 році, то при призначенні пенсії за віком підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, де зазначено про необізнаність про прийняте відповідачем оскаржуване рішення, про те, який показник середньої заробітної плати та за які роки був врахований при призначенні пенсії за віком.

Ухвалою від 25.09.2023 року суд визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до суду, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

06.10.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли матеріали пенсійної справи позивача, а також відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що позивачу 09.11.2006 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058. У зв`язку з влаштуванням на роботу за посадою, яка дає право на пенсію за вислугу років, виплату пенсії було призупинено з 02.09.2019. Після досягнення пенсійного віку позивачка звернулась до Головного управління із заявою за призначенням/перерахунком пенсії у зв`язку з переходом з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Позивачу було поновлено пенсію та на підставі наданої заяви 22.08.2022 переведено на пенсію за віком. За наслідком поновлення пенсії здійснено перерахунок. При розрахунку пенсії застосовано середню заробітну плату за 2014, 2015 та 2016 роки з врахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати 1,17 та враховано страховий стаж роботи 35 років 4 місяці (стаж враховано по 30.06.2022), середньомісячну заробітну плату 6547,54 грн., обчислену за період з 01.06.1995 по 31.05.2020 та з 01.07.2000 по 31.10.2006, доплату за 5 років понаднормативного стажу 78,20 грн.

Відповідач стверджує, що Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016, оскільки при переведені з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Первинне призначення пенсії позивачу було здійснено 09.11.2006, а переведення 22.08.2022. Таким чином, здійснено не первинне призначення пенсії, а перехід з одного виду пенсії на інший. Отже, розрахунок заробітної плоти здійснюється з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення пенсії за вислугу років.

Окрім того, відповідач посилався на недотримання позивачем строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

23.10.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

У відповіді на відзив позивачка наполягала на тому, що право на пенсію за віком в неї виникло у 2022 році, тоді вона і звернулась за призначенням пенсії за віком вперше, тому три роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, будуть 2019-2021 роки.

Крім того, всупереч доводам відповідача щодо недотримання строку звернення до суду, позивачка зазначила, що відповідне клопотання про поновлення строку звернення до суду було вирішено судом ухвалою від 25.09.2023 року.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що з 09.11.2006 року позивачці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, що підтверджується протоколом про призначення пенсії, наявним в матеріалах пенсійної справи (а.с. 48).

На час призначення пенсії, позивачка була визначена, як непрацююча особа.

У подальшому ОСОБА_1 повернулась до роботи та, зокрема, наказом №40к від 02 вересня 2019 року переведена на постійну роботу вчителем початкових класів, де працює по теперішній час (на дату подання позову).

У зв`язку з працевлаштуванням на роботу, за яку призначена пенсія за вислугою років (працівник освіти), з 02 вересня 2019 року виплата пенсії за вислугою років позивачці була припинена.

12.08.2022 року ОСОБА_1 досягла 60-річного віку, у зв`язку з чим 22.08.2022 року звернулась до Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ із заявою, яку зареєстрована за №3295, про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 59-60).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Білгород-Дністровське об`єднане управління) від 30.08.2022 року №63 з 22.08.2022 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 80).

07.08.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, у якій просила, зокрема, надати інформацію стосовного того, який показник середньої заробітної плати в Україні та за які роки застосований пенсійним фондом при переведенні з пенсії за вислугою років на пенсію за віком (а.с. 28).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.08.2023 року вих. №24561-24459/Щ-02/8-1500/23 позивачу повідомлено, що згідно із заявою від 22.08.2022 позивачку з 22.08.2022 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058, обчислену як працюючій особі при страховому стажі 35 років 4 місяці (враховано по 30.06.2022), середньомісячній заробітній платі 6547,54 грн., визначеній за періоди з 01.06.1995 по 31.05.2000 згідно довідки про заробітку плату, та з 01.07.2000 по 31.10.2006 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становив 2391,65 грн., та з 01.03.2023 становив 2847,39 грн., де: розмір пенсії за віком - 2769,19 грн.; доплата за 5 років понаднормативного стажу - 78,20 грн.

Також у відповіді зазначено, що оскільки позивач з 09.11.2006 отримувала пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахований показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, проіндексована відповідно до частини 2 статті 42 Закону. До страхового стажу зараховані всі періоди трудової діяльності по 31.12.2003 згідно записів трудової книжки та диплому, та з 01.01.2004 згідно даних персоніфікованого обліку (а.с. 29-30).

З огляду на вищевикладене, не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020, 2021 роки, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ст. 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П= Зп х Кс, де: П - розмір пенсії; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи.

Статтею 40 Закону №1058-ІV регламентовано порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Так, за приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Статтею 7 Закону №1788 передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частина третя статті 45 Закону № 1058-ІV регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, визначаючи, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17, від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а, від 17.01.2020 у справі №591/5266/16-а.

У випадку призначення особі пенсії за Законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV.

Подібний правовий підхід викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні спору, суд бере до уваги, що з 09.11.2006 року позивачці - ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ (а.с. 48), який (Закон № 1788-ХІІ), передбачав інші підстави та порядок призначення пенсії, у порівнянні із Законом №1058-IV.

З 02 вересня 2019 року виплата пенсії за вислугою років позивачці була припинена.

12.08.2022 року ОСОБА_1 досягла 60-річного віку, у зв`язку з чим з 22.08.2022 року їй була призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 80).

Беручи до уваги те, що до призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV позивач не отримувала жодний з видів пенсії, передбачених Законом №1058-IV, призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV відбулося вперше.

У цьому разі при призначенні пенсії вперше за Законом №1058-IV для розрахунку пенсії має враховуватися показник середньої заробітної плати за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії вперше за цим Законом.

За таких обставин, у даному випадку відповідач мав призначити позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих в галузях економіки України, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за Законом №1058-IV.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, позивач досягла пенсійного віку 12.08.2022 року та протягом трьох місяців (22.08.2022 року) звернулася за призначенням пенсії за віком.

Отже, звернення позивача за призначенням пенсії за віком відбулося у 2022 році, тому пенсія має бути призначена їй з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, тобто за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як того вимагає Закон № 1058-IV.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу в обчисленні пенсії за віком згідно з частиною другою статті 40 Закону №1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020 та 2021, діяв протиправно.

Тому рішення органу ПФУ №63 від 30 серпня 2022 року слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вже було зазначено, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.08.2022 року №63 з 22.08.2022 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 80).

Натомість, як встановлено судом, відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV, позивачка набула право на призначення пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 13.08.2022 року, оскільки звернулась за призначенням пенсії протягом трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, передбаченого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV.

За таких обставин, на підставі положень ч.2 ст.9 КАС України, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати спірне рішення не лише в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, а скасувати його повністю, оскільки це рішення є рішенням про перерахунок пенсії через перехід з одного виду пенсії на інший, у той час як відповідач був зобов`язаний ухвалити рішення про призначення позивачу пенсії за віком, із застосуванням при цьому показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки - за 2019, 2020 та 2021, що передують року звернення за призначенням пенсії. До того ж, згідно цього рішення пенсію за віком позивач отримує з 22.08.2022 року, у той час як має право з 13.08.2022 року.

За таких обставин, слід зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.08.2022 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2019, 2020 та 2021 роки, та здійснити відповідні виплати пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо стосується доводів відповідача стосовно порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності з ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, зазначивши про свою необізнаність про прийняте відповідачем рішення.

Судом розглянуто вказану заяву та ухвалою про відкриття провадження у справі від 25.09.2023 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та поновлено строк звернення до суду.

Отже, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з дани позовом не беруться судом до уваги.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає повному задоволенню, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №63 від 30 серпня 2022 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.08.2022 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - за 2019, 2020, 2021 роки, та здійснити відповідні виплати пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів