Справа № 420/12228/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12228/23

Головуючий в І інстанції: Юхтенко Л.Р.

Дата та місце ухвалення рішення: 04.12.2023 р.

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Градовського Ю.М.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської митниці, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці від 30.01.2023 року № 14- дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці від 15.03.2023 року № 33- дс.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилалась на те, що відповідно Закону №889-VIII, дисциплінарними проступками серед іншого є: прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.12 ч.2 ст. 65). Апелянт зазначає, що якщо відсутність державного службовця на службі обумовлена поважними причинами, така відсутність не може вважатися прогулом.

Позивач зазначила, що має двох малолітніх дітей ( ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та проживає з ними в селі Олександрівка Одеської області. Позивач не заперечує того факту, що в зазначений у Наказі №14-дс період, вона дійсно була відсутня на роботі у зв`язку з тим, що після запровадження в України воєнного стану вона з дітьми 07.03.2022 року виїхала з території України, де відбувалися військові дії, на територію Німеччини.

Апелянт не погодилась з висновком суду першої інстанції стосовно того, що введення воєнного стану не може слугувати поважною причиною невиконання своїх обов`язків як державного службовця.

В апеляційній скарзі позивач вказувала на те, що посадові особи митних органів є державними службовцями, але крім прав та обов`язків державних службовців , посадові особи митних органів користуються всіма правами, наданими їм Конституцією України та законами України, вони мають право на захист свого життя та здоров`я та зобов`язані виконувати обов`язки щодо захисту своїх дітей та про їх піклування.

Посилаючись на норми Конституції України щодо невід`ємності права на життя та права на захист життя та здоров`я, сім`ї, дитинства та материнства, норми Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради 27.02.1991 №789-ХІІ, позивач вказувала на те, що вона, як мати двох малолітніх дітей, мала права та обов`язки, передбачені Конституцією України та міжнародною Конвенцією, піклуватися про дітей і забезпечити їм безпечні умови життя і такі причини мають бути визнані як поважні.

Позивач вказує на те, що вона не оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненадання їй відпустки без збереження заробітної плати до закінчення військових дій, але наполягає на тому, що у відповідача були інші способи припинити з нею службові відносини у разі не надання такої відпустки без збереження заробітної плати до закінчення військових дій.

Апелянт звернула увагу на те, що судом не розглядалось та не враховувалось те, що статтею 31-1 Закону №889-VIII передбачено укладання контракту про проходження державної служби. В свою чергу наказом №33-дс відповідач розірвав з позивачем контракт про проходження державної служби від 15.07.2021 року №655, не розглядаючи питання його розірвання з інших причин, встановлених законом причин (наприклад, за угодою сторін).

Крім того, позивач вказувала на порушення відповідачем в ході дисциплінарного провадження її прав, що виразилось у ненаданні для ознайомлення матеріалів дисциплінарного провадження.

Апелянт не погодилась з висновком суду першої інстанції стосовно того, що вчинення цього порушення членами дисциплінарної комісії не впливає на зміст скоєного позивачем дисциплінарного проступку та на прийняте керівником митниці рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Апелянт наполягає на тому, що порушення відповідачем її права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи потягло за собою порушення інших прав під час дисциплінарного провадження а саме: в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника. Апелянт вважає, що судом не враховано, що після реалізації позивачем наданих прав, її можливо було звільнити з займаної посади з інших причин (наприклад, шляхом розірвання (не продовження дії) контракту, за згодою сторін).

На думку ОСОБА_1 , за наявності поважних причин, а саме, дій обставин непереборної сили (військових дій), що має документальне підтвердження, відповідач помилково кваліфікував її дії як дисциплінарний проступок - «прогул без поважних причин» і незаконно двічі притягнув її до дисциплінарної відповідальності. При цьому, як зазначає позивач, відповідачем грубо порушено процедуру притягнення до відповідальності та права позивача при відмові в наданні копій матеріалів дисциплінарного провадження.

Підсумовуючи викладене, апелянт наполягає на тому, що відповідачем звільнено її з посади безпідставно, а рішення суду винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якої суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2006 року працювала в митних органах, а з 15.07.2021 року працювала на посаді державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці.

Позивач є матір`ю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 , виданим 14.05.2010 року та серія НОМЕР_2 , виданим 25.01.2012 року.

Після введення воєнного стану в України, позивач разом зі своїми дітьми виїхала до Німеччини, та відповідно до наказів Одеської митниці перебувала у відпустці у період з 07.03.2022 року по 18.03.2022 року, з 01.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 02.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 10.06.2022 року, з 11.06.2022 року по 04.07.2022 року, з 05.07.2022 року по 03.08.2022 року, з 04.08.2022 року по 01.11.2022 року, з 02.11.2022 року по 19.11.2022 року, з 21.11.2022 року по 10.12.2022 року (накази «Про надання відпустки» від 07.03.2022 року № 499-ов, від 31.03.2022 року № 701-ов, від 27.04.2022 року № 896-ов, від 31.05.2022 року № 1120-ов, від 03.06.2022 року № 1140-ов, від 05.07.2022 року № 1403-ов, від 29.07.2022 року №1638-ов, від 25.10.2022 року № 2379-ов, від 21.11.2022 року № 2534-ов.

Як встановлено судом, відповідно до інформаційної довідки щодо надання у період дії воєнного стану ОСОБА_1 відпусток в обов`язковому порядку, наданої начальником управління по роботі з персоналом І.Щербанем, у період дії воєнного стану ОСОБА_1 використала:

1) додаткову відпустку працівникам, які мають дітей відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» з 01.06.2022 по 10.06.2022 - 10 календарних днів (за 2022 рік) та з 21.11.2022 по 10.12.2022 - накопичені 20 календарних днів (за 2019 та 2020 роки) - у повному обсязі.

2) щорічну основну та щорічну додаткову відпустки з 11.06.2022 по 03.08.2022 - 54 календарні дні та з 02.11.2022 по 19.11.2022 - 18 календарних днів.

3) відпустку без збереження заробітної плати відповідно до частини ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 04.08.2022 по 01.11.2022 - 90 календарних днів - у повному обсязі.

15.11.2022 року та 07.12.2022 року позивач зверталась до Одеської митниці із заявами про надання відпустки без збереження заробітної плати до 19 лютого 2023 року.

Листами № 7.10-1/20-06/10/18241 від 22.11.2022 року та № 7.10-1/12-01/10/19017 від 09.12.2021 року Одеська митниця відмовила позивачці у задоволенні її заяв, з посиланням на те, що надання відпустки без збереження заробітної плати та без обмеження строку відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є правом роботодавця, а не обов`язком. Відповідач також вказав на те, що після введення в Україні воєнного стану у відділі провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці збільшився обсяг роботи.

Вказані відмови Одеської митниці у наданні відпустки без збереження заробітної плати та без обмеження строку позивачем не оскаржені.

Після відмови у наданні їй відпустки без збереження заробітної плати позивач на роботу не вийшла, що нею не заперечується.

У період з 12.12.2022 року по 30.12.2022 року посадовими особами Одеської митниці були складені акти про відсутність інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці ОСОБА_1 на робочому місці (акти від 12.12.2022 року, 13.12.2022 року, 14.12.2022 року, 15.12.2022 року, 16.12.2022 року, 19.12.2022 року, 20.12.2022 року, 21.12.2022 року, 22.12.2022 року, 23.12.2022 року, 26.12.2022 року, 27.12.2022 року, 28.12.2022 року, 29.12.2022 року, 30.12.2022 року).

28.12.2022 року Одеською митницею прийнято наказ № 73-дс «Про порушення дисциплінарного провадження», згідно з яким, з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, на підставі доповідної записки заступника начальника управління - начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці Миколи Дьоміна від 19.12.2022 № 7.10-20-06/662, порушено дисциплінарне провадження стосовно державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці ОСОБА_1 .

Листом Одеської митниці № 7.10-12/23 від 11.01.2023 року позивача повідомлено про засідання дисциплінарної комісії, яке було призначено на 16.01.2023 року об 11.00 год. в залі засідань адмінбудинку митниці та запропоновано надати письмові пояснення.

16.01.2023 року позивачем був направлений голові дисциплінарної комісії Одеської митниці лист, в якому вона повідомила про те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану перебуває за кордоном, а саме в Німеччині разом із дітьми та не може прибути на засідання комісії, призначене на 16.01.2023 року. Також позивач вказала на те, що не може надати письмові пояснення, оскільки не проінформована про обставини, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження, та просила направити на її електронну пошту копію дисциплінарної справи.

Як вбачається з протоколу засідання № 2 Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці, утвореної на підставі наказу Одеської митниці від 28.12.2022 року № 73-дс для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_5 , у задоволенні клопотання про направлення копії дисциплінарної справи для ознайомлення, відмовлено.

23.01.2023 року дисциплінарною комісією складено подання, згідно якого дисциплінарною комісією за наслідком дослідження актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, складених за період з 12.12.2022 року по 30.12.2022 року, негативної службової характеристики ОСОБА_6 , пояснень заступника начальника управління - начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці Миколи Дьоміна від 03.01.2023, заступника начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці Дмитра Кептене від 03.01.2023 року та державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці Сергія Сметаніна від 30.12.2022 року, копії посадової інструкції ОСОБА_1 , наказу про надання останній відпустки від 21.11.2022 року № 2534-о, було встановлено відсутність поважних причин відсутності на роботі ОСОБА_1 у період з 12.12.2022 року по це час.

Листом від 23.01.2023 року №7.10-12/80, який був доведений до позивача шляхом доставки на адресу електронної пошти позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 23.01.2023, 14.33, позивача повідомлено, що 23.01.2023 року дисциплінарною комісією внесено подання за результатами розгляду дисциплінарної справи, сформованої за результатами здійснення дисциплінарного провадження, повідомлено про необхідність надання письмового пояснення керівнику, та проінформовано про право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи, внесення зауважень, та клопотань та отримання копій дисциплінарної справи з надсиланням їх на електронну пошту з дотриманням вимог п. 31-1 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04.12.2019 року № 1039.

З огляду на викладене, дисциплінарна комісія дійшла висновку про допущення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».

На підставі зазначеного подання дисциплінарної комісії, затвердженого 23.01.2023 року в.о. начальника Одеської митниці В. Дубовик, Одеською митницею 30.01.2023 року прийнято наказ № 14-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким за прогул державного службовця без поважних причин у період з 12.12.2022 року по 30.12.2022 року позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

В подальшому, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці у період з 02.01.2023 року по 08.02.2023 року, про що складено відповідні акти посадовими особами відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці, Одеською митницею було прийнято наказ від 14.02.2023 року № 24-дс про порушення дисциплінарного провадження відносно державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що дисциплінарною комісією було запропоновано позивачу надати письмові пояснення, але листом від 20.02.2023 року позивач повідомила, що на даний час вона, разом зі своїми дітьми, як вже раніше повідомлялося, перебуває за межами території України - в Німеччині, та, що нею отримано листа Дисциплінарної комісії від 16.02.2023 року, яким запропоновано надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження. Позивач вказала на те, що обставини для відкриття дисциплінарного провадження не зазначено та попросила, направити на її електронну пошту копію дисциплінарної справи.

Листом від 23.02.2023 року № 7.10-12/201 дисциплінарною комісією повідомлено позивача про те, що стосовно неї здійснюється дисциплінарне провадження по факту її відсутності на робочому місці протягом тривалого часу та зазначено, що матеріали дисциплінарної справи можуть надаватися для ознайомлення в паперовій або електронній формі працівниками спеціального структурного підрозділу НАДС та заява про ознайомлення може подаватися шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису, тому ознайомлення з дисциплінарною справою можливо лише після завершення формування.

В подальшому листом № 7.10-12/219 від 02.03.2023 року головою дисциплінарної комісії були направлені на електронну адресу позивача матеріали дисциплінарної справи, порушеної наказом Одеської митниці від 14.02.2023 року № 24-дс, додаток: скан-копії матеріалів дисциплінарної справи на 111 арк.

За результатами дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією 06.03.2023 року складено подання, в якому встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня без поважних причин на роботі у період з 02.01.2023 року по 08.02.2023 року, тобто вчинила дисциплінарний проступок, передбачений п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», на підставі чого дисциплінарною комісією запропоновано за повторний прогул без поважних причин протягом року, враховуючи наявність дисциплінарного стягнення у вигляді догани за прогул у період з 12.12.2022 року по 30.12.2022, застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді звільнення з посади.

Про подачу подання позивач була повідомлена дисциплінарною комісією листом від 06.03.2023 року № 7.10-12/226, в якому повідомлено про необхідність надання письмового пояснення керівнику митниці, який був надісланий на електронну пошту позивача 06.03.2023 року о 15.28, що підтверджено протоколом доведення та скрин-копією про відправку.

На підставі подання дисциплінарної комісії Одеською митницею прийнято наказ від 15.03.2023 року № 33-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким за повторний прогул без поважних причин притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади та припинено 15.03.2023 року державну службу ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці; розірвано контракт про проходження державної служби № 655, укладений з позивачем 15.07.2021 року.

Листом Одеської митниці № 7.10/12-01/10/4659 від 15.03.2023 року позивача повідомлено про припинення державної служби на підставі наказу Одеської митниці від 13 березня 2023 року № 33-дс.

Не погоджуючись з наказами Одеської митниці від 30.01.2023 року № 14-дс та від 15.03.20.23 року № 33-дс про притягнення до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 оскаржила їх до суду першої інстанції, посилаючись на їх протиправність.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, а також доводам сторін по справі, колегія суддів виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

За положеннями ч. 1 та 2 ст. 1 Закону № 889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави; державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

У статті 8 Закону № 889-VIII визначені основні обов`язки державного службовця.

Так, державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

За положеннями ст. 56 Закону № 889-VIII, тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. Для державних службовців установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Статтею 61 Закону № 889-VIII, передбачено, що службова дисципліна забезпечується шляхом, зокрема, дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності за положеннями ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно пункту 12 частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII, дисциплінарним проступком є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Види дисциплінарних стягнень визначені у статті 66 Закону № 889-VIII. Так, за положеннями ч. 1 цієї статті до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частинами 3 та 5 статті 66 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Статтею 68 Закону № 889-VIII визначено, що дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження), зокрема, суб`єктом призначення.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Згідно ч. 10 ст.69 Закону № 889-VIII, результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку (ч. 11 ст. 69 Закону № 889-VIII).

Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 71 Закону № 889-VIII).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити, зокрема, пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень, пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно положень частин 1-3 статті 74 Закону № 889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини 5-6 статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення. Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Відповідно до ст.75 Закону № 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина перша статті 77 Закону № 889-VIII).

Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани став висновок про відсутність її на службі у період з 12.12.2022 року по 30.12.2022 року без поважних причин, що розцінено відповідачем як вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII.

В свою чергу підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби став висновок про повторне вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII, а саме - відсутність її на службі у період з 02.01.2023 року по 08.02.2023 року без поважних причин повторний прогул).

Колегія суддів звертає увагу на те, що з системного аналізу правових норм Закону № 889-VIII вбачається, що у разі вчинення державним службовцем прогулу (у тому числі відсутності на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, суб`єкт призначення або керівник державної служби має право притягнути такого державного службовця до дисциплінарної відповідальності (у разі якщо не минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, а також якщо не минув один рік після його вчинення) у вигляді оголошення догани.

У разі ж встановлення систематичності (повторно протягом року) відповідного дисциплінарного проступку державного службовця, суб`єкт призначення або керівник державної служби має право застосувати винятковий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади державної служби.

З наведеного вбачається, що обов`язковою умовою для звільнення державного службовця є встановлення систематичності (тобто вчинених неодноразово протягом року) прогулів (відсутності на роботі більше трьох годин) цієї особи без поважних причин.

Належною обставиною, яка свідчить про систематичність вчинення державним службовцем такого дисциплінарного проступку як прогул без поважних причин, є чинне рішення суб`єкта призначення (керівника відповідного державного органу) про накладення на даного державного службовця дисциплінарного стягнення за таке ж порушення.

Колегія суддів зазначає, що встановлення факту відсутності позивачки у вказані вище періоди на службі здійснено дисциплінарною комісією в ході проведення двох дисциплінарних проваджень, на підставі дослідження актів про відсутність на службі ОСОБА_1 , складених посадовими особами Одеської митниці, копій табелів обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці за грудень 2022 року, січень-лютий 2023 року, згідно з якими ОСОБА_1 у період з 12.12.2022 по 30.12.2022 року та у період з 02.01.2023 року по 08.02.2023 року табелювалась як така, що перебуває у прогулі, а заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, пояснень посадових осіб відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці, де працювала позивачка та листів самої позивачки, в яких вона вказувала на перебування її у вказані періоді за межами території України (у Німеччині).

Таким чином факт відсутності позивача на службі у спірні періоди (з 12.12.2022 року по 30.12.2022 року та з 02.01.2023 року по 08.02.2023 року) підтверджується зібраними дисциплінарною комісією в ході проведення дисциплінарних проваджень доказами та не заперечується самою позивачкою.

З урахуванням прийняття Одеською митницею наказу від 30.01.2023 року № 14-дс, подальше встановлення факту відсутності позивачки на службі у період з 02.01.2023 року по 08.02.2023 року без поважних причин розцінено відповідачем як повторний прогул.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття Одеською митницею спірних наказів, ОСОБА_1 вказувала на наявність поважних причин неприбуття її на службу, а саме - необхідність виїзду на межі території України у зв`язку із вторгненням російських військ на територію України та запровадженням в Україні воєнного стану, що спричинило загрозу її життю і здоров`ю та життю і здоров`ю її дітей. Позивач посилалась на те, що вона діяла у стані крайньої потреби та необхідної оборони, з метою порятунку своїх малолітніх дітей від військових дій.

З огляду на викладене позивач вважала, що оскільки у неї наявні поважні причини неприбуття на службу, підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, зокрема, у вигляді догани та в подальшому у вигляді звільнення зі служби - відсутні.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

За положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

В свою чергу, згідно статті 9 цього Закону в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

В умовах воєнного стану, введеного на території України, органи митної служби, зокрема, Одеської митниці, не припинили виконання своїх повноважень та як у спірний період, коли позивач була відсутня на службі, так і в подальшому продовжують виконувати покладені на них державою функції.

Наказом Державної митної служби України від 02.09.2021 року № 668 затверджені Кодекс та Правила етичної поведінки працівників Державної митної служби України (далі - Наказ № 668).

Положеннями п.п. 3.1.1, 3.1.3 Наказу № 668 передбачено, що працівники під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані: неухильно додержуватися вимог Конституції України, Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про запобігання корупції», нормативно-правових актів Міністерства фінансів України, розпорядчих документів Держмитслужби, положень про структурні підрозділи та посадових інструкцій працівників (п. п. 3.1.1); неухильно виконувати правила етичної поведінки Держмитслужби (п. п. 3.1.3).

У частині першій статті 36 Закону №889-VIII передбачено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».

Аналізуючи зміст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Як висновується з аналізу Закону №889-VIII, законодавець висуває підвищені вимоги до державного службовця, що пов`язано зі спрямованістю діяльності державного службовця на служіння суспільству. У свою чергу, неналежне виконання державним службовцем основних обов`язків державного службовця, порушення Присяги, є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Позивач, погодившись проходити службу в митних органах, добровільно взяла на себе зобов`язання вірно служити народу України та сумлінно виконувати свої обов`язки, але фактично на даний час взяті на себе обов`язки не виконувала.

При цьому, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною невиходу позивача на роботу.

На думку колегії суддів, відмова, зокрема, державних службовців від виконання покладених на них обов`язків з посиланням на введення в Україні воєнного стану фактично може призвести до дестабілізації роботи державних органів та поставити під загрозу саме існування держави Україна.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX, який визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (ч. 1 ст. 1 цього Закону), та який врегульовує, зокрема, питання надання відпусток на час воєнного стану.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Норми частини сьомої статті 79, частини п`ятої статті 80 Кодексу законів про працю України та частини п`ятої статті 11, частини другої статті 12 Закону України «Про відпустки» у період дії воєнного стану не застосовуються.

Частинами 2-4 цього Закону передбачено, що у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, робіт з виробництва товарів оборонного призначення або до виконання мобілізаційного завдання (замовлення).

Протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки», без зарахування часу перебування у такій відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

У період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Таким чином зазначеними нормами передбачено обов`язок роботодавця у разі виїзду працівника за межі території України надати йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів. Крім того передбачено право, а не обов`язок роботодавця на прохання працівника надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки».

Наданими відповідачем доказами підтверджено, що позивачці у період з 01.06.2022 року по 10.12.2022 року Одеською митницею надавались:

1. Додаткові відпустки відповідно до ст. 19 ЗУ «Про відпустки» - з 01.06.2022 по 10.06.2022 - 10 календарних днів (за 2022 рік) та з 21.11.2022 по 10.12.2022 - накопичені 20 календарних днів (за 2019 та 2020 роки).

2. Щорічні основна та додаткова відпустки - з 11.06.2022 по 03.08.2022 - 54 календарні дні та з 02.11.2022 по 19.11.2022 - 18 календарних днів.

3. Відпустка без збереження заробітної плати відповідно до частини ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - з 04.08.2022 по 01.11.2022 - 90 календарних днів.

Таким чином, відповідачем було дотримано вимоги ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та надано позивачці відпустку без збереження заробітної плати 90 календарних днів у повному обсязі.

Посилання позивача на неправомірність відмови Одеської митниці у наданні їй відпустки без збереження заробітної плати, вірно не прийнято до уваги судом першої інстанції з огляду на те, що надання такої відпустки є правом роботодавця, а не обов`язком. Крім того, з наданої відповідачем відповіді на заяву позивача вбачається, що така відмова була обумовлена збільшенням обсягу роботи в структурному підрозділі митниці, в якому проходила службу позивач.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку наведені позивачем причини невиходу її на службу не можуть бути визнані поважними, а тому жодним чином не спростовують вчинення нею дисциплінарних проступків, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».

У поданому позові та апеляційній скарзі апелянт посилалась на те, що дисциплінарною комісією було порушено процедуру проведення дисциплінарних проваджень, що виразилось у незаконній відмові в ознайомленні з матеріалами дисциплінарних справ, що потягло за собою порушення права надавати пояснення по суті обставин, які стали підставою для порушення таких дисциплінарних проваджень.

З цього приводу суд зазначає наступне.

За положеннями ч. 6 ст. 74 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Статтею 75 цього Закону визначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом Одеської митниці № 7.10-12/23 від 11.01.2023 року була повідомлена про здійснення дисциплінарного провадження на підставі наказу Одеської митниці від 28.12.2022 року № 73-дс та про призначення засідання дисциплінарної комісії на 16.01.2023 року об 11.00 год. Також їй було запропоновано надати письмові пояснення.

Листом від 16.01.2023 року позивач повідомила голову дисциплінарної комісії Одеської митниці про те, що прибути на засідання дисциплінарної комісії вона не може, оскільки перебуває за межами території України, а також не може надати письмові пояснення, оскільки не проінформована про обставини, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження, та попросила направити на її електронну пошту копію дисциплінарної справи.

Як встановлено судом, у наданні для ознайомлення матеріалів дисциплінарного провадження, порушеного на підставі наказу Одеської митниці від 28.12.2022 року № 73-дс позивачу було відмовлено, з посиланням на те, що подана заява не підписана ОСОБА_1 , а у протоколі створення та перевірки кваліфікаційного електронного підпису зазначений підписувач ОСОБА_7 (протокол засідання № 2 Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказані доводи дисциплінарної комісії щодо відмови у наданні для ознайомлення дисциплінарної справи спростовані наданими позивачем доказами, а саме, протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, в якому підписувачем вказано саме ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що вказане порушення, допущене відповідачем не впливає на зміст скоєного позивачем дисциплінарного проступку та на прийняте керівником митниці рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

При цьому суд першої інстанції врахував, що листом від 23.01.2023 року №7.10-12/80, який був доведений до позивача шляхом доставки на адресу електронної пошти позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 23.01.2023, 14.33, позивача повідомлено, що 23.01.2023 року дисциплінарною комісією внесено подання за результатами розгляду дисциплінарної справи, сформованої за результатами здійснення дисциплінарного провадження, повідомлено про необхідність надання письмового пояснення керівнику, та проінформовано про право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи, внесення зауважень, та клопотань та отримання копій дисциплінарної справи з надсиланням їх на електронну пошту з дотриманням вимог п. 31-1 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04.12.2019 року № 1039.

Після отримання вказаного повідомлення позивач заходів з метою ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження не вживала, будь-які зауваження, клопотання нею на адресу митного органу не направлялись, як і письмові пояснення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позивач дійсно мала можливість та достатній час для того, щоб надати письмові пояснення керівнику до прийняття рішення за поданням дисциплінарної комісії, але вказаним правом не скористалась.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність наказу Одеської митниці від 30 січня 2023 року № 14-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким притягнуто позивача за прогул без поважних причин у період з 12.12.2022 року по 30.12.2022 року до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та відсутність підстави для його скасування.

Що стосується дотримання митним органом процедури здійснення дисциплінарного провадження, порушеного на підставі наказу Одеської митниці від 14.02.2023 року № 24-дс, судом встановлено, що 16.02.2023 року Одеською митницею направлено на електронну адресу позивача лист, в якому було повідомлено про порушення дисциплінарного провадження на підставі наказу Одеської митниці від 14.02.2023 року № 24-дс за фактом її відсутності на робочому місці протягом тривалого часу. Запропоновано позивачці надати письмові пояснення.

Після отримання вказаного листа позивач 20.02.2023 року направила голові дисциплінарної комісії лист, в якому просила надати для ознайомлення матеріали дисциплінарної справи.

02.03.2023 року відповідачем були направлені на електронну адресу позивача скан-копії дисциплінарної справи за результатами здійсненого дисциплінарного провадження, порушеного на підставі наказу Одеської митниці від 14.02.2023 року № 24-дс.

Направлення матеріалів дисциплінарної справи на електронну адресу позивача підтверджено протоколом про доведення 02.03.2023 року о 14.45 та відповідними скрин-копіями про відправку.

В подальшому, листом від 06.03.2023 року № 7.10-12/226 позивач була повідомлена про внесення подання та їй повідомлено про необхідність подання письмового пояснення керівнику митниці.

Будь-яких письмових пояснень з приводу невиходу на роботу позивач на адресу митниці не направляла.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем були дотримані права позивача та надано можливість подати письмові пояснення з приводу обставин, що стали підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно неї, а саме, стосовно її невиходу на службу у період з 02.01.2023 року по 08.02.2023 року, однак, позивач таким правом не скористалась.

Вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у повторному прогулі без поважних причин, підтверджується зібраними в ході проведення дисциплінарного провадження доказами та не спростовано позивачем.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів також вважає, що наказ Одеської митниці від 15.03.2023 року № 33-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за повторний прогул без поважних причин протягом року є правомірним та скасуванню не підлягає.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилалась на те, що керівник державної служби повинен був забезпечити їй здорові та безпечні умови, необхідні для виконання своїх обов`язків, однак цього не здійснив, а перебування її на робочому місці під час повітряної тривоги було небезпечним для її життя. Апелянт вказала, що відповідно до ст. 9 Закону № 2136-ІХ у період дії воєнного стану застосування праці жінок (крім вагітних жінок і жінок, які мають дитину віком до одного року) на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, а також на підземних роботах можливе лише за їхньою згодою.

Оскільки позивач не давала згоду на її застосування на роботі з небезпечними умовами праці, вказане свідчить про поважність причин не перебування її на робочому місці.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Перебування працівника під час оголошення «Повітряної тривоги» на робочому місці дійсно є недопустимим, оскільки загрожує його життю та здоров`ю. В свою чергу, з метою збереження життя та здоров`я особа повинна вжити загальновідомих заходів, зокрема, щодо проходження у найближче укриття (відомості про які є загальнодоступною інформацією) та перебувати там до оголошення сигналу «Відбій повітряної тривоги». Однак після цього працівник зобов`язаний повернутись до виконання своїх обов`язків, оскільки підстави, які перешкоджали цьому, перестають існувати.

Безпосередньо на роботодавця не покладено обов`язку щодо створення відповідного укриття.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на положення ст. 9 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно з якими у період дії воєнного стану застосування праці жінок (крім вагітних жінок і жінок, які мають дитину віком до одного року) на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, а також на підземних роботах можливе лише за їхньою згодою, з огляду на те, що проходження служби у митних органах не віднесено ні до важких робіт, ні до робіт із шкідливими або небезпечними умовами праці, ні до підземних робіт, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

За таких встановлених судом обставин, колегія суддів вважає, що виявлений вперше факт порушення позивачем службової дисципліни у вигляді прогулу без поважних причин є належною підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а виявлення повторного порушення службової дисципліни у вигляді прогулу без поважних причин є правомірною підставою, передбаченою Законом України «Про державну службу» для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в митних органах.

З урахуванням викладеного підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 29.02.2024 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька