Справа № 620/11979/23
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року Чернігів Справа № 620/11979/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3, в якому просить: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови у видачі позивачу як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) пропали безвісті під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби»; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 видати позивачу посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) пропали безвісті під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби»; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1073,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона як член сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, має право на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби на підставі Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей''. Відмову відповідача у видачі відповідного посвідчення вважає протиправною, оскільки спільно проживала загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу по день його смерті.

Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов вказує, що дія Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача не поширюється, у зв`язку з чим права на отримання посвідчення член сім`ї загиблого військовослужбовця остання не має.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2023 року витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії документів, які були подані позивачем для отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) пропали безвісті під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та за результатом розгляду яких їй було відмовлено у вказаному.

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду відповідачем подано до суду копії документів, які були подані позивачем для отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) пропали безвісті під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

07 липня 2023 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою про видачу їй та її дітям посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379.

Разом із заявою від 07 липня 2023 року позивачем було подано, зокрема, копії таких документів: паспорту громадянина України ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_3 , свідоцтва про народження ОСОБА_4 , сповіщення про смерть від 11 січня 2023 року, сповіщення №36 від 24 січня 2023 року, довідки про причину смерті ОСОБА_2 , Лікарського свідоцтва про смерть №443 від 13 січня 2023 року, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01 лютого 2023 року №32, витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтва) від 06 квітня 2023 року №784, рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 07 березня 20213 року у справі №743/171/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення факту.

За результатом розгляду поданих позивачем документів, відповідачем видано посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 дітям загиблого.

Також, листом від 19 липня 2023 року повідомлено позивача про відсутність підстав для видачі їй вказаного вище посвідчення.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця протиправними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно із частиною 6 статті 18 Закону № 2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Статтею 10 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що його дія поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також унаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: - утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; - батьки; - один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; - діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; - діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; - діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Підставою для отримання «Посвідчення члена сім`ї загиблого» слугують положення Закону № 3551-XII.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» (далі - Постанова № 379) визначено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Як зазначено вище, підставою для відмови у видачі позивачу посвідчена члена сім`ї військовослужбовця слугувало те, що позивач не є особою визначеною частиною 6 статті 18 Закону № 2011-XII.

Відповідно до частин 2 - 4 статті 2 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У свою чергу у рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5- рп/99 зазначено, що стосовно поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства. Другу групу членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги щодо оплати житлово комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Питання про визнання членом сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони інших осіб (крім подружжя, дітей, батьків) вирішуються відповідними органами і організаціями, а у спірних випадках - судами загальної юрисдикції, які з`ясовують характер відносин з військовослужбовцем.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до заяви від 07 липня 2023 року було додано копію рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 07 березня 20213 року у справі №743/171/23, яким задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення факту та встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , проживала без реєстрації шлюбу разом однією сім`єю в період з 2009 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області набрало законної сили 07 квітня 2023 року.

Враховуючи те, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 3 Закону №2011-XII дія цього закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, суд вважає, що в межах цих правовідносин відповідач, в першу чергу, повинен виходити з тлумачення поняття «члена сім`ї» у більш широкому розумінні, а не обмежуватися лише положеннями пункту 6 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 08 серпня 2023 року підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с. 4).

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) пропали безвісті під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 видати ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) пропали безвісті під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ: НОМЕР_4.

Повний текст рішення суду виготовлено 28 лютого 2024 року.

Суддя Л.О. Поліщук