Справа № 280/4410/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/4410/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 ( суддя першої інстанції Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі №280/4410/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 . від 18.05.2023 року № 143 в частині притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

На думку позивачки, накладення на неї матеріальної відповідальності здійснено без повного встановлення обставин події та вини позивача, обставини втрати військового майна посадовими особами відповідача не встановлювалися, позивача притягнуто до матеріальної відповідальності за відсутності відповідних доказів про передачу/прийняття відповідного майна позивачем під звіт тощо. Зазначає, що проведеним службовим розслідуванням відповідачем не встановлено та не зазначено, якими конкретно неправомірними діями позивача заподіяно шкоду. Матеріали службового розслідування містять суперечливу інформацію щодо обставин прийняття, втрати та обліку вказаного майна. У висновках службового розслідування взагалі не зазначено, яким чином вказане майно вибуло із власності держави, чи є воно втраченим внаслідок бойових дій або заволодіння ним відбулося у інший спосіб. Посилається на те, що спірний наказ в порушення встановленого порядку прийнято з порушенням проведення службового розслідування за вказаним фактом. Під час проведення службового розслідування від позивача не відбирались письмові пояснення щодо певних обставин та подій- взагалі. Інших питань, зокрема питань про організацію обліку майна у медичній службі і, заходи, вжиті позивачем щодо видачі майна, позивачу не ставилося та будь-яких пояснень не вимагалось. З актом службового розслідування після його затвердження відповідачем позивач не була ознайомлений та, відповідно, не мала змоги заявити про незгоду з його результатами, висловити окрему думку, заявити клопотання про вивчення додаткових документів та обставин, що є порушенням з боку відповідача вимог п. 5 розділу V Порядку. Як наслідок, приймаючи цей наказ, військова частина обмежилась лише констатацією факту відсутності майна, взагалі без з`ясування будь яких обставин, що стосуються причин та умов його відсутності. Оспорюваний наказ та додатки до нього не містять посилання на документи, що підтверджують вартість майна, перебування його на балансі військової частини та відомості про те, хто є відповідальний за вказане майно. До наказу також не долучено довідку про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 адміністративний позов задоволено повністю.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що Позивач дійсно проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 06 січня 2022 року по 31 серпня 2022 року на штатних посадах військової частини НОМЕР_1 (остання займана посада - старший бойовий медик комендантської роти військової частини НОМЕР_1 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2023 року № 143 Позивача визнано винним у нанесенні шкоди, завданій державі в сумі 40018 гривень та направлені матеріали службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_2 для притягнення Позивача до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі. Зазначає що 25.05.2023 військовою частиною НОМЕР_1 було направлено повідомлення про кримінальне правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі про вчинення Позивачем кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 410 Кримінального кодексу України. Шкода, завдана розкрадання та незаконним Позивачем використанням військового майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків та його вина доведена в ході службового розслідування.

Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Переглядаючи справу за матеріалами справи встановлено, ОСОБА_2 проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 06 січня 2022 року по 31 серпня 2022 року на штатних посадах військової частини НОМЕР_1 (остання займана посада - старший бойовий медик комендантської роти військової частини НОМЕР_1 ), що сторонами по справі не оспорювалось.

Пунктом 10 резолютивної частини наказу відповідача від 18.05.2023 № 143 Про результати службового розслідування по факту нестачі майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 (надалі - оскаржуваний наказ) визначено притягнути позивача до матеріальної відповідальності згідно з пунктом 1 ст.10 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі та покладено відшкодувати за рахунок стягнення з позивача грошових коштів , в сумі 40 018,00 гривень.

В описовій частині оскаржуваного наказу зазначено, що підставою для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності є виявлення під час проведення на підставі наказу командира відповідача від 11.04.2023 № 259 службового розслідування військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з п.3.10 акту проведення службового розслідування по факту нестачі майна медичного пункту, зазначено що старший сержант ОСОБА_3 , видавши медичне майно а саме: джгут турнікет (КЕТ) у кількості 400шт. за ціною по 88 грн( загальна сума 35200 грн.) оклюзивна пов`язка при грудному пораненні у кількості 15 шт. за ціною 300грн ( загальна вартість 4500 грн) бинт 7*14 н/ст у кількості 800шт. за ціною 0,31 грн (загальна сума248грн) тактична сумка рюкзак укомплектована США у кількості 1шт. за ціною 70грн, загальна сума 70грн могла привласнити його шляхом шахрайства, тим самим нанесла шкоду державі на загальну суму 40018 грн.

Після завершення службового розслідування не був встановлений факт заподіяння матеріальної шкоди, оскільки були відсутні підтверджуючі документи, що свідчили про наявність такої шкоди в розумінні абз. 2 п. 17 Положення № 243/95-ВР.

Актом службового розслідування від 14.05.2023 року (а.с.37) встановлено, що втрата військового майна сталася внаслідок неналежного ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків.

Вважаючи протиправним притягнення до матеріальної відповідності на підставі оскаржуваного наказу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи справу за встановленими обставинами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Згідно зі статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначало Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин (Положення № 243/95-ВР).

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно з пунктом 3 розділу І Положення № 243-95/ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

На підставі пункту 4 розділ І Положення № 243/95-ВР відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 13 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Положення № 243/95-ВР, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Матеріали службового розслідування, відображені в Акті від 14.05.2023 №71, не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що описані в ньому військове майно були втрачені внаслідок заволодіння позивачем шляхом шахрайства та зловживання службовим становищем, як і взагалі будь-яких даних про причини завдання шкоди, доказів завдання збитків на суму 40018 грн саме з вини позивача.

Крім того, посилання в Акті службового розслідування від 14.05.2023 №71 на факт заволодіння позивачем військовим майном шляхом шахрайства та зловживання службовим становищем не доведено належними та допустимими доказами, оскільки такі правопорушення як шахрайство та привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем становлять склад кримінального правопорушення, а відповідно до частини 2 статті 2 Кримінального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Частиною першою статті 1 Закону №160-ІХ визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

До матеріалів службового розслідування, ні до суду не надано доказів на підтвердження того, що військове майно, описане у Акті службового розслідування від 14.05.2023 №71 було передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування, або для іншої мети позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина саме позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 в адміністративній справі №280/4410/23залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 лютого 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров