Справа № 540/1138/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/1138/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Бехтерської сільської ради (; вул. Благодатна, 50-а, с. Бехтери, Херсонська область, 75650) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2022 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Бехтерської сільської ради, у якому представник позивачки просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Бехтерської сільської ради від 23.12.2021 року № 493 (п.1.2), в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0.1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізний Порт Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2021 року;

зобов`язати Бехтерську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізний Порт Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2021 року;

справу розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року адміністративний позов залишено без руху з підстав необхідності надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 992,40 грн. або документу, який підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду від 18.03.2022р. №11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» територіальна підсудність справ Херсонського окружного адміністративного суду визначена за Одеським окружним адміністративним судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року, справа №540/1138/22 передана судді Аракелян М.М.

Одеському окружному адміністративному суду надано доступ до електронної справи №540/1138/22.

Згідно даних автоматизованої документообігу «Діловодство спеціалізованого суду», інше судове рішення в адміністративній справі №540/1138/22 не ухвалено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №540/1138/22 за адміністративним позовом до Бехтерської сільської ради про зобов`язання вчинити певні дії та визнання протиправним рішення, встановлений ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року; встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 15 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу.

28.07.2022 року представник позивача - адвокат Буженко Ю.С. подав суду заяву, в якій просив продовжити строк на усунення недоліків позовної заяви та звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 року справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст.262 КАС України), при цьому встановлено, що позивачка звільнена від сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у листопаді 2021 року звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в межах с. Залізний Порт, Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, які були до того ж додані до поданого клопотання позивача.

23.12.2021 року відповідачем прийнято рішення №493, де пунктом 1.2. ОСОБА_1 надано відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га.

Прийняте рішення Бехтерською сільською радою є протиправним та підлягає скасуванню з тих міркувань, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки є вичерпним.

У спірному рішенні не зазначено, чи відсутня вказана містобудівна документація на територію, де позначена позивачем бажана земельна ділянка, чи позивач повинен був долучати цю документацію до клопотання. Якщо взагалі відсутня така документація на зазначеній позивачем ділянці, то відповідач повинен був у спірному рішенні зробити посилання на відповідний доказ у підтвердження цього висновку. В інакшому випадку (без належного підтвердження відсутності містобудівної документації) спірне рішення Бехтерської сільської ради вважається немотивованим. А якщо відповідач вважав, що до клопотання позивача повинна була долучатись така документація, то вимогами ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України цього обов`язку не передбачено.

Поряд з цим, на думку позивача, наявні також правові підстави для встановлення судового контролю у спосіб зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення у цій справі.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, хоча про відкриття провадження у справі повідомлений належним чином на електронну адресу (а.с.30-31).

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням від 22 грудня 2017 року.

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до голови Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізничний Порт Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташуванням.

До клопотання позивачем надано копію паспорта громадянина України, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у відповідності до ч. 6 ст. 118 ЗК України), копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки учасника АТО.

Рішенням сімнадцятої сесії VIII скликання Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 493 від 23 грудня 2021 року (п. 1.2.) гр. ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізний Порт Херсонської області на підставі ч.3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - «…у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється…».

Не погоджуючись із такою відмовою, вважаючи її протиправною, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.ч.1-3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Так, повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст. ст.118, 122, 123 Земельного кодексу України, ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями ч.7 зазначеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За нормами ст.26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року в справі №545/808/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем прийнято рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, визначених у ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якою у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Тобто положення наведеної норми забороняють до затвердження відповідної містобудівної документації саме передачу (надання) у власність чи користування особам земельних ділянок, проте, вказана норма не містить заборони у наданні відповідних дозволів на розроблення проектів землеустрою, які є лише початком процедури відведення певної земельної ділянки у власність чи користування.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі №607/4538/16-а.

Крім того, відповідно до практики Верховного Суду, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не створює для уповноваженого органу обов`язку надати таку земельну ділянку у власність чи у користування відповідної особи у подальшому (постанови Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі №826/841/17 та від 29.08.2019 року у справі №540/2441/18).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що зазначені причини не відповідають тим підставам для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, що визначені ч.7 ст.118 ЗК України.

Суд враховує, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний обґрунтовувати рішення, які він приймає, та навести/вказати його належне обґрунтування. Таке рішення має бути належно визначеним та зрозумілим, а його мотивування (обґрунтування) у письмовій формі повинно давати можливість особі правильно його зрозуміти та реалізувати право на оскарження.

Суд наголошує, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону та узгоджуються із ним.

До того ж, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». На думку суду, жодних вагомих, чітких та узгоджених доказів, які б вказували на правомірність та обґрунтованість спірного рішення, відповідач не навів, натомість таке прийнято лише з формальних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції на дату ухвалення оскаржуваного рішення передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель"; детальний план території. Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки: розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів. Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених абзацами сьомим - дванадцятим цієї частини, за відсутності принаймні одного виду містобудівної документації, визначеного абзацами другим - п`ятим цієї частини, не допускається, якщо земельна ділянка: розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення); віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земельних ділянок для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Позивачка слушно стверджує, що ця норма не регулює питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а стосується іншої стадії вирішення питання надання земельної ділянки у власність (під будівництво та обслуговування житлового будинку у даному випадку), тому оскаржуване рішення не ґрунтується на законі та є передчасним.

Таким чином рішення Бехтерської сільської ради від 23.12.2021 року №493 п. 1.2 в частині відмови позивачу у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізний Порт Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення у суду є підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізний Порт Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання позивача від 03.11.2021 року.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Бехтерської сільської ради надати звіт про виконання судового рішення, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд зазначає, що інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч. ч. 1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 4 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім того, вимоги ст.246 КАС України не визначають обов`язок суду встановити судовий контроль саме при ухваленні рішення.

Встановлені обставини справи не дають підстав вважати, що рішення суду у даній справі не буде виконуватись, а тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення наразі суд не вбачає.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що відповідачем не дотримано.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, витрати для розподілу між сторонами відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Бехтерської сільської ради (; вул. Благодатна, 50-а, с. Бехтери, Херсонська область, 75650) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.2. рішення Бехтерської сільської ради від 23.12.2021 року № 493, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0.1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізний Порт Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2021 року.

Зобов`язати Бехтерську сільську раду (; вул. Благодатна, 50-а, с. Бехтери, Херсонська область, 75650) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) від 03.11.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1226 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Залізний Порт Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян