Справа № 160/30684/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю БІЛТЕКС в особі представника Соколова Дмитра Ігоровича до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-
22.11.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 22.11.2023 року через систему Електронний суд позовна заява заяви товариства з обмеженою відповідальністю БІЛТЕКС в особі представника Соколова Дмитра Ігоровича до Дніпровської митниці, в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA110130/2023/000145/1 від 04.08.2023 року;
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів, в якому митна вартість визначена не за ціною договору, а за резервним методом, є неправомірним, оскільки митному органу було надано всі необхідні документи, які в повній мірі підтверджували заявлену митну вартість товарів (числові значення складових митної вартості товарів) і жодних розбіжностей такі документи не містили. Посилання ж митного органу, як на підставу виникнення у нього сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, на нижчий ціновий рівень імпортованого позивачем товару порівняно з митним оформленням інших ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, є нормативно необґрунтованими, оскільки лише сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта та не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.
Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів (Інкотермс), за терміном FОВ продавець здійснив поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту всі витрати і ризики втрати або пошкодження товару покладаються на покупця. За умовами терміну FOB на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товaру для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно. До складових митної вартості товару належать фактурна вартість товару, витрати на страхування, фрахт судна, перевалка в порту, транспортне перевезення до місця призначення. Таким чином, митницею досліджено товаросупровідні документи, надані декларантом на підтвердження складових митної вартості, зокрема витрат пов`язаних з доставкою вантажу. До митного оформлення надано договір між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та ФОП ОСОБА_1 від 01.02.2023 № 010223-2. Відповідно до пункту 2 даного Договору до обов`язків Замовника входить надання перевізнику-експедитору Заявок на організацію перевезення вантажу. Зазначені Заявки до митного оформлення не надано. Відповідно до пункту 3 Договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.08.2022 № 220822-82 між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та ТОВ «Білтекс», оплата фрахту здійснюється Замовником за 7 днів до дати орієнтовного прибуття контейнеру в порт призначення. Документи, які б підтверджували вищезазначений факт оплати до митного оформлення не надано. Плата перевізнику за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, є частиною загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятої статті 58 Митного кодексу України), Податкового кодексу України (пункту 190.1 статті 190) є обов`язковою для включення до бази оподаткування таких товарів. Таким чином, документи, надані декларантом, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Отже, та з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до частини 5 статті 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням частини 2-3 статті 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1. за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2. транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3. виписку з бухгалтерської документації; 4. каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; 5. висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Митницею повідомлено декларанта, що згідно п. 6 ст. 53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару. Строк подання вищезазначених документів 10 днів. Про відмову від подання додаткових документів або про бажання надати додаткові наявні у декларанта документи, необхідно повідомити шляхом надіслання електронного повідомлення. Листом декларанта від 04.08.2023 зазначено про те, що можливість надати інші додаткові документи відсутня. Повідомленням митниці наведено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені митницею невідповідності не спростовуються документально. Відповідно до частини шостої статті 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості. Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності, розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, наявність обґрунтованих сумнівів, що митна вартість оцінюваного товару не ґрунтується на дійсній вартості, про що зазначено у ході проведення консультацій шляхом направлення електронних повідомлень митниці, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком, заявлений декларантом метод визначення митної вартості товарів, не може бути застосованим, відповідно до частини 6 статті 54 та частини 2 статті 58 Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина 2 статті 58 МКУ). Враховуючи зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД, відмова декларанта від надання додаткових документів, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, зниження рівня митної вартості у порівнянні з попередніми оформленнями імпортера, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно п. 2 ст. 58 МКУ, п. 6 ст. 54 МКУ. Проводиться консультація з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості.
В обґрунтування стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви надано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 02.01.2019 № 63; Додаткової угоди від 31.12.2020 №2; Додаткової угоди від 31.12.2023 №2/1. Відсутність детального опису робіт та послуг не дає можливості упевнитись у обґрунтованості та співмірності наданих послуг в розмірі 8000 грн. Таким чином, при визначенні суми відшкодування судом витрат на правничу допомогу просимо суд врахувати критерії реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вивчення судової практики, а також аналіз законодавства, формуванні та узгодження позиції по справі згідно правового аналізу ситуації, не є окремим видом правової допомоги, а є складовою процесу написання позовної заяви, тому вказані витрати не можуть підлягати окремій компенсації за рахунок відповідача. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представником позивача не надано акт здачі-приймання наданих послуг. Відтак, оцінюючи зміст даного позову, митний орган і суд позбавлені можливості перевірити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та зазначенню справи. Митний орган з огляду на зазначене, вважає, що підстав для стягнення витрат на правову допомогу адвоката відсутні. Митниця є державною установою, фінансування видатків на її утримання здійснюється з Державного бюджету України. Таким чином, посадова особа митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості, заявленого позивачем товару, діяла в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
07.02.2024 року від товариства з обмеженою відповідальністю БІЛТЕКС до суду надійшла відповідь на відзив де зазначено, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2023 зазначена вище справа розподілена та 23.11.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 27.11.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Товар було придбано на підставі Зовнішньоекономічного контракту № 02/02-23 від 02 лютого 2023 року (далі «Зовнішньоекономічний контракт»).
У даному Зовнішньоекономічному контракті позивач є Покупцем, а NIAGARA MILLS (PVT) LTD (м. Фейслабад, Пакистан) є Постачальником товару.
Предметом даного Зовнішньоекономічного контракту є постачання Постачальником на адресу Покупця у номенклатурі та кількості, зазначених у Специфікаціях до цього Контракту товар. Товаром є тканина виробництва Пакистан.
Відповідно до п. 1.3 Зовнішньоекономічного контракту Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та сплатити на умовах, передбачених цим Контрактом товар у кількості, асортименті та термінах, визначених у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Згідно з п. 1.4 Зовнішньоекономічного контракту специфікації погоджуються ті підписуються сторонами. У специфікаціях до цього контракту зазначаються: повне найменування товару, країна походження, вартість за одиницю, загальна вартість, номер і дата Контракту, умови постачання, терміни поставки, умови оплати, найменування Постачальника, найменування покупця, найменування та реквізити вантажовідправника погоджені Сторонами умови.
У відповідності до умов Зовнішньоекономічного контракту, 27 березня 2023 року Позивач та NIAGARA MILLS (PVT) LTD (м. Фейслабад, Пакистан) уклали Специфікацію № 1 до Зовнішньоекономічного контракту. Цією специфікацією Сторонами було погоджено найменування, асортимент, кількість, умови поставки та ціну товару, який позивач купив. Загальна вартість товару за Специфікацією № 1 до Зовнішньоекономічного контракту складає 88 810,00 дол. США. Умови поставки FOB Карачі. Умови оплати: передоплата у розмірі близько 10% вартості товару, оплата решти, близько 90% вартості відправлення здійснюються по копії коносаменту до заходу товару в порт призначення.
02 червня 2023 року Сторонами було погоджено зміни до Специфікацію № 1, якими остаточно узгоджено кількість та асортимент товару на суму 87 431,84 дол. США.
Умови поставки та оплати не змінювались.
Позивачем надано Дніпровській митниці документи, які підтверджують митну вартість товару:
- Зовнішньоекономічний контракт № 02/02-23 від 02 лютого 2023 року;
- Специфікація № 1 від 27.03.2023 р. до Зовнішньоекономічного контракту № 02/02-23 від 02 лютого 2023 року;
- Зміни від 02.06.2023 р. до Специфікації № 1 від 27.03.2023 р. до Зовнішньоекономічного контракту № 02/02-23 від 02 лютого 2023 року;
- Прайс лист від 15.03.2023 р.;
- Сертифікат якості від 02.06.2023 р.;
- Експортна митна декларація країни походження від 03.06.2023 р.;
- Коносамент MLKHI1477GDY від 08.06.2023 р.;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару від 30.03.2023 р.;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару від 14.07.2023 р.;
- Сертифікат про походження товару № APBUMA/CO/1559-2023 від 27.07.2023 р.;
- Договір про перевезення № 220822-82 від 22.08.2022 р.;
- Рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № 431 від 21.07.2023 р.;
- Рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № 445 від 25.07.2023 р.;
- Автотранспортна накладна № 3134 від 26.07.2023 р.;
- Довідка про транспортні витрати від 25.07.2023 р.;
- Договір про перевезення № 010223-2 від 01.02.2023 р.;
- Договір про перевезення № 020123-2 від 02.01.2023 р.
04 серпня 2023 року Дніпровська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000145/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110130/2023/000478 та було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували товар № 1 - 5,86дол.США за кг МД№UA500080/2023/001844 від 31.03.2023 товар № 2 - 5,86дол.США за кг МД №UA500080/2023/001844від 31.03.2023.
У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000145/1 відповідач зазначає, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та обґрунтовує своє рішення наступне:
«Відповідно до частини 3 статті 53 МКУ за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією встановлено:
2) До митного оформлення надано договір між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та ФОП ОСОБА_1 від 01.02.2023 № 010223-2. Відповіднодо пункту 2 даного Договору до обов`язків Замовника входить надання перевізнику-експедитору Заявок на організацію перевезення вантажу. Зазначені Заявки до митного оформлення не надано.
Відповідно до пункту 3 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.08.2022 №220822-82 між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та ТОВ «Білтекс», оплата фрахту здійснюється Замовником за 7 днів до дати орієнтовного прибуття контейнеру в порт призначення. Документи які б підтверджували вищезазначений факт оплати до митного оформлення не надано.
Таким чином, Дніпровською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості».
1. Документи, які підтверджують вартість перевезення:
- Акт надання послуг № 454 від 07.08.2023 р.;
- Акт надання послуг № 455 від 07.08.2023 р.;
- Платіжна інструкція № 1040 від 28.07.2023 р.;
- Платіжна інструкція № 1188 від 11.08.2023 р.
1) Відповідно до п. 3.3. договору від 22.08.2023 № 220822-82 укладеного між ТОВ «БІЛТЕКС» (Замовник) та ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ. ДІ» (Виконавець) оплата фрахту здійснюється Замовником за 7 днів до дати орієнтованого прибуття контейнеру в порт призначення та оплата послуг перевезення та транспортно-експедиторського обслуговування здійснюється замовником в день вивантаження вантажу, але не пізніше 3 календарних днів з часу пред`явлення рахунку. Розмір морського фрахту за маршрутом порт Карачі (Пакистан) порт Гдиня (Польща) у суму 46 442,12 грн зазначено у рахунку на оплату від 21.07.2023 р. № 431.
Даний рахунок сплачено лише 28.07.2023 р. на загальну суму наданих експедиторських послуг у розмірі 99 460,49 грн за платіжною інструкцією № 1040.
Рахунок на оплату від 25.07.2023 р. № 445 на загальну суму наданих експедитором послуг у розмірі 93 342,74 грн оплачено імпортером лише 11.08.2023 р. за платіжною інструкцією № 1188.
Тому, оплата позивачем послуг експедитора ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ. ДІ» здійснена з порушенням строків передбачених п. 3.3. договору від 22.08.2023 № 220822-82, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивач сплачував штрафні санкції.
2) Однією із причин залишення оскаржуваного рішення про коригування стало те, що банківські реквізити Позивача у Договорі № 220822-82 відрізняються від тих, що вказані у наданих платіжних інструкціях. На думку відповідача, ця розбіжність впливає на митну вартість.
Вважаючи спірне рішення митної вартості товарів протиправною та безпідставною, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України.
Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Позивачем було заявлено основний методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту: перший метод - за ціною договору, як це передбачено ч. 2 ст. 57 МК України.
Так, щодо сумнівів відповідача у складових витратах митної вартості, пов`язаних із транспортуванням оцінюваного товару, суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи своє рішення про коригування відповідач вважає, що позивачем до митної вартості оцінюваного товару не включено усі складові витрати, пов`язані із транспортуванням товару.
Так, при митному оформленні відповідач вважав, що позивачем не підтверджено усі складові митної вартості на транспортування товару. При цьому, до митного оформлення було подано такі документи, що підтверджують витрати на транспортування:
- Коносамент MLKHI1477GDY від 08.06.2023 р.;
- Договір про перевезення № 220822-82 від 22.08.2022 р.;
- Рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № 431 від 21.07.2023 р.;
- Рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № 445 від 25.07.2023 р.;
- Автотранспортна накладна № 3134 від 26.07.2023 р.;
- Довідка про транспортні витрати від 25.07.2023 р.;
- Договір про перевезення № 010223-2 від 01.02.2023 р.;
- Договір про перевезення № 020123-2 від 02.01.2023 р.
У графі 33 оскаржуваного рішення про коригування відповідач зазначив наступне щодо витрат на транспортування.
До митного оформлення надано договір між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та ФОП ОСОБА_1 від 01.02.2023 № 010223-2. Відповідно до пункту 2 даного Договору до обов`язків Замовника входить надання перевізнику-експедитору Заявок на організацію перевезення вантажу. Зазначені Заявки до митного оформлення не надано.
Відповідно до пункту 3 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.08.2022 №220822-82 між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та ТОВ «Білтекс», оплата фрахту здійснюється Замовником за 7 днів до дати орієнтовного прибуття контейнеру в порт призначення. Документи які б підтверджували вищезазначений факт оплати до митного оформлення не надано У зв`язку з тим, що у відповідача виникли сумнів щодо витрат на транспортування оцінюваного товару, позивач у порядку ч. 8 ст. 55 МК України додатково надав наступні документи, які підтверджують витрати позивача на транспортування оцінюваного товару:
- Акт надання послуг № 454 від 07.08.2023 р.;
- Акт надання послуг № 455 від 07.08.2023 р.;
- Платіжна інструкція № 1040 від 28.07.2023 р.;
- Платіжна інструкція № 1188 від 11.08.2023 р.
Надати ці документи до митного оформлення позивач не мав змоги, оскільки на момент митного оформлення акти наданих послуг ще не були складені.
Водночас, поданих позивачем документів до митного оформлення було достатньо підтвердження витрат на транспортування. Надані документи не містила числових розбіжностей та містили повну інформацію про вартість перевезення товару, яка додатково підтвердилась наданими документами у порядку ч. 8 ст. 55 МК України.
Поставка оцінюваного товару здійснювалась на умовах FOB Карачі (Пакистан).
Умови поставки FOB означають, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар пройшов через поручні судна в порту відвантаження.
Щодо розподілу витрат на умовах FOB, то сплата, витрати експортних митних процедур, а також усіх мит, податків та інших зборів, що підлягають сплатi при експортi товару, є обов`язком продавця, у даній справі постачальника товару NIAGARA MILLS (PVT) LTD (м. Фейслабад, Пакистан).
Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, що підтверджують митну вартість товару, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
На підтвердження складових митної вартості товару, пов`язаних із транспортуванням товару, позивачем було надано відповідачу наступні документи:
- Коносамент MLKHI1477GDY від 08.06.2023 р.;
- Договір про перевезення № 220822-82 від 22.08.2022 р.;
- Рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № 431 від 21.07.2023 р.;
- Рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № 445 від 25.07.2023 р.;
- Автотранспортна накладна № 3134 від 26.07.2023 р.;
- Довідка про транспортні витрати від 25.07.2023 р.;
- Договір про перевезення № 010223-2 від 01.02.2023 р.;
- Договір про перевезення № 020123-2 від 02.01.2023 р.;
- Акт надання послуг № 454 від 07.08.2023 р.;
- Акт надання послуг № 455 від 07.08.2023 р.;
- Платіжна інструкція № 1040 від 28.07.2023 р.;
- Платіжна інструкція № 1188 від 11.08.2023 р.
Організацією перевезення товару позивача здійснювало ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» на підставі Договору № 220822-82 від 22 серпня 2022 року про надання транспортно експедиторських послуг з перевезення експортно імпортних та транзитних вантажів (далі «Транспортний договір»).
Відповідно до умов Транспортного договору, Позивач є Замовником, а ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» Виконавцем.
Відповідно до п. 1.1. Транспортного договору Виконавець зобов`язується за відповідну плату та за рахунок Замовника надати транспортно експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великовантажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.
01 червня 2023 року позивач та ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» уклали Заявку № 7 до Транспортного договору, якою погодили перевезення товару позивача, придбаного у NIAGARA MILLS (PVT) LTD (м. Фейслабад, Пакистан) товару.
21 липня 2023 року ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» виставило позивачу рахунок на оплату № 431 на суму 99 722,56 грн. У даному рахунку є посилання на контейнер № НОМЕР_3 , в якому перевозився оцінюваний товар, що дає можливівсть ідентифікувати цей рахунок з оцінюваним товаром. Відповідно до даного рахунку:
1. Вартість морського фрахту за межами митної території України: Карачі, Пакістан - Гдиня, Польща становить 46 442,12 грн.
2. Вартість локальних витрат в порту призначення Гдиня, Польща: ВРР, збір за безпеку, документальний збір, оформлення Т1, перевезення порт Гдиня, Польща-склад Гдиня, Польща, перевантаження становить 51 708,00 грн.
3. Вартість транспортно-експедиційного обслуговування на території України становить 1 310,37 грн.
25 липня 2023 року ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» виставило позивачу рахунок на оплату № 445 на суму 93 342,74 грн. У даному рахунку є посилання на контейнер № НОМЕР_3 , в якому перевозився оцінюваний товар, що дає можливість ідентифікувати цей рахунок з оцінюваним товаром. Відповідно до даного рахунку:
1. Вартість міжнародного автоперевезення за межами державного кордону України: Гдиня, Польща - Рава-Руська, Україна становить 34 300,00 грн.
2. Вартість міжнародного автоперевезення по території України: Рава-Руська, Україна - Дніпро, Україна становить 51 095,00 грн.
3. Вартості транспортно-експедиційного обслуговування на території України на суму 6 623,12 грн.
Рахунок сплачено 11 серпня 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 1188.
До митного оформлення було надано Довідку від ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» від 25 липня 2023 року вих. № 2507/1 про транспортні витрати, відповідно до якої: «Транспортні витрати з організації міжнародного перевезення на адресу ТОВ «БІЛТЕКС» у контейнері № XINU8203134 становлять 46 442,12 грн за маршрутом Карачі, Пакистан Гдиня, Польща. Локальні витрати за територією України складають 51 708,00 грн. Транспортні витрати за перевезення за територією України за маршрутом Гдиня, Польща Рава Руська, Україна складають 34 300,00 грн Страхування вантажу не проводилось».
07 серпня 2023 року позивач та ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» склали Акт здачі-приймання робіт № 454, у якому є посилання на рахунок № 431 від 21.07.2023 р. та на контейнер № НОМЕР_3 . Відповідно до даного акту виконавцем було виконано наступні послуги:
1. морський фрахт за межами митної території України: Карачі, Пакистан - Гдиня, Польща, вартість становить 46 442,12 грн.
2. локальні витрати в порту призначення Гдиня, Польща: ВРР, збір за безпеку, документальний збір, оформлення Т1, перевезення порт Гдиня, Польща-склад Гдиня, Польща, перевантаження, вартість становить 51 708,00 грн.
3. Транспортно експедиційне обслуговування на території України, вартість становить 1 310,37 грн.
Загальна вартість наданих послуг за цим актом складає 99 460,49 грн.
07 серпня 2023 року позивач та ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» склали Акт здачі-приймання робіт № 455, у якому є посилання на рахунок № 445 від 25.07.2023 р. та на контейнер № XINU8203134. Відповідно до даного акту виконавцем було виконано наступні послуги:
1. Міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України: Гдиня, Польща - Рава-Руська, Україна на суму 34 300,00 грн.
2. Міжнародне автоперевезення по території України: Рава-Руська, Україна - Дніпро, Україна на суму 51 095,00 грн.
3. Транспортно-експедиційне обслуговування на території України на суму 6 623,12 грн.
Загальна вартість наданих послуг за цим актом складає 93 342,74 грн.
Акти наданих послуг є первинними документами, а тому є належними доказами, що підтверджують витрати позивача на транспортування оцінюваного товару.
Суд звертає увагу, що витрати пов`язані із автоперевезення по території України: Рава-Руська, Україна - Дніпро, Україна не включаються до складових витрат митної вартості товару, оскільки ці витрати понесені після ввезення товару на митну територію України.
Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.
З огляду на те, що складовою митної вартості є витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, включення до митної вартості товарів плати за транспортно-експедиційні послуги буде суперечити пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.
Для підтвердження таких складових митної вартості як витрати на транспортування товару позивач надав відповідачу документально підтверджені дані про такі витрати. Ці дані містилися в документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою та третьою статті 54 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.
У наданих вищевказаних транспортних документах витрати на транспортно експедиторські послуги розподілені до місця ввезення на митну територію України (Міжнародне перевезення вантажу морським транспортом за маршрутом Карачі, Пакистан - Гдиня, Польща; Міжнародне перевезення вантажу автотранспортом за маршрутом Гдиня, Польща - Рава-Руська, Україна), які позивачем було включено до митної вартості. Транспортно експедиційне обслуговування надавалось безпосередньо на території України.
Таким чином, позивачем було надано відповідачу достатньо транспортних документів у відповідності до вимог ст. 53, 58 Митного кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», в яких не має жодних розбіжностей.
Умовами Зовнішньоекономічного контракту не передбачено страхування товару.
Товар поставлявся на умовах FОВ. Умова поставки товару FОВ означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, в своїх приміщеннях або в іншому обумовленому місці. Покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця. Обов`язку по страхуванню товару не має ані у продавця, ані у покупця.
Страхування оцінюваного товару не відбувалось, а відповідно не існує таких витрат.
Щодо надання послуг експедиційного обслуговування.
Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.
Статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі Закон) визначено, що транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.
Стаття 8 Закону містить перелік видів транспортно-експедиторських послуг, що надаються експедиторами за дорученням клієнтів, який є відкритим і завершується абзацом: «надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству».
Згідно зі статтею 9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
При цьому у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Наведені норми свідчать, що транспортно-експедиторські послуги є допоміжними та супутніми послугами під час транспортування товарів, при цьому вони не є складовою цього процесу, а плата експедитору за послуги з організації та забезпечення перевезень не є частиною витрат на транспортування товарів.
Необхідно звернути увагу на ст. 186.3 статті 186 Податкового кодексу України, в якій зазначено місцем постачання транспортно-експедиторських послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або у разі відсутності такого місця місце постійного чи переважного його проживання.
Оскільки позивач є резидентом України, відповідно до вказаної норми місцем надання транспортно-експедиторських послуг є Україна.
З огляду на те, що складовою митної вартості є витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, включення до митної вартості товарів плати за транспортно-експедиційні послуги буде суперечити пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.
Усі складові витрати на транспортування, які поніс позивач, документально підтверджені та були подані до митного оформлення, а документи, що підтверджують такі витрати, не мають жодних розбіжностей і відповідні витрати були включені у заявлену ним митну вартість оцінюваного товару.
Позивачем усі складові митної вартості, які пов`язані із транспортуванням, включені та документально підтверджені.
Відповідач у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості зазначив, що умовами наданого позивачем до митного оформлення договору між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та ФОП ОСОБА_1 від 01.02.2023 № 010223-2. передбачено надання перевізнику-експедитору Заявок на організацію перевезення вантажу. Зазначені Заявки до митного оформлення не надано.
Проте, такі доводи відповідача не можуть бути підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості, оскільки відповідач не взяв до увагу, що у позивача не може бути таких документів.
Як зазначалося вище, організацією перевезення товару позивача здійснювало ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» на підставі Договору № 220822-82 від 22 серпня 2022 року про надання транспортно експедиторських послуг з перевезення експортно імпортних та транзитних вантажів
Пунктом 2.1.1. даного Договору передбачено, що Виконавець за дорученням Позивача організовує перевезення вантажів Замовника морським, залізничним, автомобільним, авіаційним транспортом, включаючи організацію перевалки і зберігання вантажів і контейнерів та інші операції, необхідні для виконання доручення позивача.
Пунктом 2.1.2. цього Договору передбачено, що Виконавець укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги.
Відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.
Отже, для виконання взятих на себе експедиторських зобов`язань за Договором № 220822-82 від 22 серпня 2022 року ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» має право укладати від свого імені договори з іншими особами для забезпечення організації перевезення товару позивача.
Для виконання взятих на себе експедиторських зобов`язань за Договором № 220822-82 від 22 серпня 2022 року ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» звернувся до ФОП ОСОБА_2 на підставі укладеного Договору № 010223-2 від 01 лютого 2023 року, за умовами якого ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» є Замовником, ФОП ОСОБА_2 Перевізник- Експедитор.
У свою чергу ФОП ОСОБА_2 звернувся до ФОП ОСОБА_3 для організації перевезення товару Позивача на підставі Договору транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № 020123-2 від 02 січня 2023 року.
Стаття 929 Цивільного кодексу України передбачає, що за своєю суттю транспортне експедирування - це менеджмент у галузі перевезення вантажів, який може в себе включати не лише укладення договору з перевізником (від свого чи від імені Замовника), а й інший широкий спектр послуг, що не заборонені законом, та пов`язані із транспортуванням цього самого вантажу і т.д.
Отже, надання ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» позивачу транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу здійснено шляхом залучення до їх виконання третіх осіб, а саме ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 відповідає договірним умовам.
Позивачем було надано до митного оформлення відповідні договори між експедиторами та перевізниками.
Залучення експедитором третьої особи перевізника повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.09.2019 у справі № 826/66/14.
Водночас у позивача відсутні договірні відносини з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 і відповідно договорів між ними не існує.
Транспортні витрати, які були включені позивачем до митної вартості, складалися з витрат, пов`язаних із оплатою транспортно експедиторських послуг ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» на підставі вищевказаних документів.
Договірні відносини між експедиторами та перевізниками не стосуються позивача.
Як зазначалося вище, залучення третіх осіб до організації перевезення товару не суперечить чинному законодавству України.
Для організації перевезення оцінюваного товару позивачу звернувся до ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді». Документи, що підтверджують договірні відносини Позивача і ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді», та документи, що підтверджують вартість наданих Позивачу ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» транспортно експедиційних послуг, були надані до митного оформлення і не мають розбіжностей.
Надати відповідачу до митного оформлення документи, що передбачені договорами укладеними мж експедиторами, а саме заявки, рахунки, акти наданих послуг, інші первинні документи тощо, позивач не міг, оскільки таких документі у нього не має і не може бути.
Водночас відповідач зауважував, що документи пов`язані із виконанням договору, в якому позивач не є стороною, повинні були надатись до митного оформлення. Але, у Позивача не може бути таких документів, оскільки будь-які документи, що регулюють правовідносини інших осіб, не стосуються позивача.
Позивач не має договірних відносин з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 позивачем було надано достатньо документів, що підтверджують складові митної вартості товару на транспортування.
Щодо відмінностей у Договорі № 220822-82 від 22 серпня 2022 року та платіжних інструкцій банківських реквізитів позивача.
Відповідач вважає, що відмінність банківських реквізити позивача у Договорі № 220822-82 від наданих платіжних інструкція є розбіжністю, яка впливає на митну вартість.
Проте, оплата з іншого рахунку не є розбіжністю, оскільки наявність у суб`єкта господарювання декількох відкритих рахунків у різних фінансових установах не заборонена законодавством України.
Надані позивачем платіжні інструкції підтверджують факт оплати за експедиторські послуги.
При цьому, оплата позивачем з іншого свого рахунку жодним чином не впливає на митну вартість товару.
Крім цього, відповідач не вказав як само відмінність поточних рахунків вплинула на митну вартість товару.
Тому, таке твердження відповідача не може бути обґрунтуванням законності прийнтого рішення про коригування митної вартості.
Щодо оплати оцінюваного товару.
27 березня 2023 року Позивач та NIAGARA MILLS (PVT) LTD (м. Фейслабад, Пакистан) уклали Специфікацію № 1 до Зовнішньоекономічного контракту. Цією специфікацією Сторонами було погоджено найменування, асортимент, кількість, умови поставки та ціну товару, який Позивач купив. Загальна вартість товару за Специфікацією № 1 до Зовнішньоекономічного контракту складає 88 810,00 дол. США. Умови поставки FOB Карачі. Умови оплати: передоплата у розмірі близько 10% вартості товару, оплата решти, близько 90% вартості відправлення здійснюються по копії коносаменту до заходу товару в порт призначення.
27 березня 2023 року NIAGARA MILLS (PVT) LTD (м. Фейслабад, Пакистан) виставило
Позивачу проформу інвойс № NM-SC-786/1514 на суму 88 810,00 дол. США на оплату товару, що погоджений Специфікацією № 1. Умови оплати ідентичні умовам оплати у Специфікації № 1. 10% від суми проформи інвойс становить 8 881,00 дол. США.
Інвойс це первинний документ у міжнародній торгівлі, який супроводжує вантаж на всьому шляху закордон. Його створює продавець та надсилає покупцю.
Проформа-інвойс це попередній інвойс, існує для узгодження ціни, обсягу поставки тощо і тільки після його затвердження складається комерційний інвойс.
У проформі інвойсі зазначається обов`язок продавця товарів (виконавця послуг) поставити товари (надати послуги) покупцю за наперед обговореною ціною. Ціна послуг та перелік товарів у цьому виді інвойсу не є остаточним, та у подальшому може змінюватись.
Відмінність проформи-інвойсу полягає в тому, що деякі дані можуть бути не остаточними, та до нього ще можуть бути внесені зміни.
30 березня 2023 року на виконання Специфікації № 1 та проформу інвойс № NM-SC-786/1514 позивач сплатив Постачальнику товару 8 881,00 дол. США, що підтверджується відповідним платіжним дорученням SWIFT.
Крім цього, відповідач не вказує як саме ця помилка вплинула митну вартість товару, оскільки це платіжне доручення можливо ідентифікувати з оцінюваним товаром та сума за його оплату не має розбіжностей чи арифметичних помилку.
Наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не є достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 року у справі №160/1329/19.
02 червня 2023 року Сторонами було погоджено зміни до Специфікацію № 1, якими остаточно узгоджено кількість та асортимент товару на суму 87 431,84 дол. США.
Усього позивачем було сплачено 87 431,84 дол. США, тобто повну суму, що остаточно погоджена Специфікацію № 1 зі змінами до Зовнішньоекономічного контракту.
Позивачем було надано до митного оформлення достатньо документів, що підтверджують вартість товару та його оплату.
Суб`єкти господарської діяльності України та іноземні суб`єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності керуються, визначеному у Законі України «Про зовнішньоекономічну діяльність» принципами.
Одним із таких принципів є принцип свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у: праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв`язки; праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь-яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України.
Відповідно до статей 627 і 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Слід зазначити, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
В рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод
Згідно із графою 33 рішення про коригування митної вартості №UA110130/2023/000145/1 від 04.08.2023 року митну вартість визначено за другорядним методом (резервним методом). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала товар № 1 - 5,86дол.США за кг МД№UA500080/2023/001844 від 31.03.2023 товар № 2 - 5,86дол.США за кг МД №UA500080/2023/001844від 31.03.2023.
Згідно п. 2.1. Наказу Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 598 Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
У постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
На підтвердження правомірності коригування митної вартості товарів відповідач зобов`язаний у своєму рішенні навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Відсутність таких порівнянь свідчить про порушення останнім ч.2 ст. 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
У постанові Верховного Суду від 18.12.2020 у справі №160/5853/19 вказано, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Натомість, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, комерційних умов тощо, а також докладної інформації про джерело (постачальник, покупець, країна походження, умови поставок тощо), які використовувалися митним органом при її визначенні, не зазначено.
Крім цього, в оскаржуваному рішенні про коригування відсутні відомості товар, який брався за основу для коригування, про постачальника, умови поставки тощо.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Отже, в рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод. Умови поставки оцінюваного товару, та товару, ціна якого взята за основу відрізняються. Не дано пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов. Не вказані причини, з яких не був застосований основний метод визначення митної вартості, та чотири другорядні методи і чому обраний саме резервний метод визначення митної вартості.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі №808/454/18 та від 19.06.2018 у справі №826/6346/16.
Окрім цього, є підстави вважати, що джерелом інформація для коригування митної вартості не була митна декларація як того вимагає Наказу Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 598.
Так, з 02 листопада 2022 року було внесено зміни до нової редакції порядку заповнення митних декларцій (накази Мінфіну від 23.09.2022 № 296 та від 14.10.2022 № 328). Однією з основних змін було таке: замість номера ВМД (UACCCCCC/YYYY/NNNNNN) використовується MRN, структура якого наступна: YYUACCCCCCNNNNNNUX, де YY - рік, UACCCCCC - код митного органу, NNNNNN - номер, буква "U" - ознака митної декларації (крім NCTS), X - контрольна цифра.
Як зазначає відповідача взяті за джерело для коригування нібито митні декларація містять формат номеру МД у старій редакції до листопада 2022 року, натомість митні декларації на які посилається відповідач у оскаржуваному рішенні, оформлені у 2023 році.
Тобто, формат номеру МД, які є джерелом для коригування, мають бути у форматі YYUACCCCCCNNNNNNUX, де YY - рік, UACCCCCC - код митного органу, NNNNNN 20 номер, буква «U» - ознака митної декларації (крім NCTS), X - контрольна цифра, натомість формат взятих для коригування джерел UACCCCCC/YYYY/NNNNNN.
Це дає підстави вважати, що джерелами для коригування оцінюваного позивачем товару були не митні декларації, що прямо суперечить Наказу Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 598 Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору.
Також слід зазначити, що відомості з інформаційних систем відповідача не може слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.
Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 р. у справі № 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 р. у справі № 810/3295/17 вказав, що спрацювання АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.
Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 р. у справі № 120/2634/19-а навів ряд причин, з яких показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Слід зазначити, що відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими митним органом витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 року у справі №815/3142/17.
Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, а відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Положеннями ст.ст.179, 189, 190 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Згідно з ч.1 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що рішення про коригування митної вартості товару №UA110130/2023/000145/1 від 04.08.2023 року - є протиправним та належить до скасування.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Виходячи з викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і їх необхідно задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 3439,02 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 3439,02 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з підпунктом 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання правничої допомоги, 02 січня 2019 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «СМАРТ ЮРИСТ» (далі «Адвокатське об`єднання») було укладено договір про надання правової допомоги № 63 (далі «Договір»), відповідно до якого правова допомога надається адвокатами Адвокатського об`єднання Соколовим Дмитром Ігоровичем та Циганком Романом Олексійовичем. Договором передбачено, що надана правова допомога оплачується в розмірах та на умовах погоджених
сторонами в Додатках.
На виконання умов Договору, 20 листопада 2023 року позивач та Адвокатське об`єднання уклали Додаток No 19 до Договору, відповідно до якого Адвокатське об`єднання на умовах Договору зобов`язується надати позивачу наступні послуги з надання правової допомоги: «1. Підготовка та подача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративного позову до Дніпровської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів NoUA110130/2023/000145/1 від 04 серпня 2023 року; 2. Супровід адвокатами Адвокатського об`єднання у суді першої інстанції справи за позовом КЛІЄНТА до Дніпровської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000145/1 від 04 серпня 2023 року».
Вартість послуг за Додатком № 19 до Договору складає 8 000,00 грн.
Відповідно до п. 3 Додатку № 19 до Договору Клієнт, тобто позивача, оплачує надані послуги з правничої допомоги після пред`явлення рахунку на оплату.
05 лютого 2024 року Адвокатське об`єднання «СМАРТ ЮРИСТ» виставило позивачу рахунок № 376 на оплату послуг, що передбачені Додатком №19 від 20.11.2023 р. до Договору, на суму 8 000,00 грн.
19 лютого 2024 року позивач сплатив Адвокатському об`єднанню «СМАРТ ЮРИСТ» 8 000,00 грн відповідно до рахунку №376 від 05.02.2024 р. та Додатку № 19 від 20.11.2023 до Договору, що підтверджується платіжною інструкцією №460.
Так, позивачем до суду подано копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 03.03.2023 року (серія АЕ №1184592); копію Договору №63 від 02.01.2019 року про надання правничої допомоги; копію Додаткової угоди №2 від 31.12.2020 року до Договору №63 від 02.01.2019 року про надання правничої допомоги; копію Додаткової угоди №2/1 від 31.12.2021 року до Договору №63 від 02.01.2019 року про надання правничої допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серія ДП №3073) відносно адвоката Соколова Д.І.; копію Додатку №19 від 20.11.2023 року до Договору про надання правничої допомоги № 63 від 02 січня 2019 року на суму 8000 грн.; копію рахунку на оплату №376 від 05.02.2024 року на суму 8000 грн.; копію акту № 17 приймання передачі наданих послуг від 15.02.2024 року; копію звіту про надану правничу допомогу від 15.02.2024 року; копію платіжної інструкції №460 від 19.02.2024 року на суму 32 000 грн.
Суд також вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 року (№ провадження К/9901/95/200), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Так, суд зауважує, що з урахуванням предмету позову, зазначена справа є справою незначної складності та типовою у спорах. Також, суд зауважує, що по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.
До того ж, розгляд даної справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. підлягають стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю БІЛТЕКС в особі представника Соколова Дмитра Ігоровича до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA110130/2023/000145/1 від 04.08.2023 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник