Справа № 450/3414/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 450/3414/23 пров. № А/857/1348/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Куксою Д.А., час ухвалення рішення 15 год 19 хв у м. Пустомити) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

20.07.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області (далі - ДПП, УПП, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора поліції УПП лейтенанта батальйону 4 роти 3 Лук`янчука О.В. серії БАБ 710960 від 03.07.2023 у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.12.2023 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заперечує сам факт керування ним транспортним засобом та порушення Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). Зазначає, що працівники поліції його не зупиняли, він стояв у кишені для зупинки у місці з`єднання вулиць Броварського - Вернадського. Працівник поліції підійшов та звинуватив його у порушенні ПДР України, а саме зупинку на перехресті. Проте, даний факт він заперечує та вважає, що місце зупинки не є перехрестям, а є місцем з`єднання вказаних вулиць - незавершене будівництво згідно відповіді голови Сихівської райадміністрації.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 03.07.2023 о 09 год 20 хв у м. Львові на вул. Перфецького, 19 інспектором УПП Лук`янчуком О.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії БАБ №710960, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП, за змістом яких, позивач 05.06.2023 о 00 год 43 хв у м. Львові по вул. Стрийська, 193+ 400 м, керуючи транспортним засобом, будучи позбавленим такого права, здійснив зупинку на перехресті, чим порушив вимоги п.2.1 а, 15.9 ґ ПДР України.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт керування позивачем транспортним засобом у час, дату та місце, вказані в оспорюваній постанові були встановлені постановою Сихівського районного суду м. Львова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, яка постановою Львівського апеляційного суду від 09.10.2023 була залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580) та ст.222 КУпАП, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи про порушення ПДР. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.32 Закону №580, поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованими не в автоматичному режимі, наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 було затверджено Інструкцію (далі - Інструкція), відповідно до п.4 Розділу І, п.2 Розділу III якої, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, яка виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Відповідно до п.2.1, 2.4 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі : a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.2.1.ПДР

Частиною четвертою статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою такого права.

При цьому, обов`язковою умовою реалізації вищевказаної норми відносно порушника ПДР України, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, є наявність події та складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом подання доказів.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису тощо

Колегія суддів зазначає, що постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.02.2023, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.05.2023 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції даної норми у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Тобто, станом на 05.06.2023 ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами.

Заперечення позивачем самого факту керування транспортним засобом у дату, час та місце, вказані в оспорюваній постанові спростовуються постановою Сихівського районного суду м. Львова від 11.09.2023 по справі №464/4070/23, відповідно до якої ОСОБА_1 , будучи повторно протягом року підданий адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП (постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.02.2023), 04.06.2023 о 21 год 50 хв на вул. Стрийська, 193+400 м до вул. Вернадського у м. Львові, керував автомобілем марки ВАЗ 2170, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, порушення мови порушення координації рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Суд у межах розгляду даної адміністративної справи оглянув відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, які поклав в основу свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

При цьому, суть правопорушення за змістом оспорюваної постанови полягала у тому, що позивач 05.06.2023 о 00 год 43 хв у м. Львові, вул. Стрийська, 193+400 м, керуючи транспортним засобом, будучи позбавленим такого права, здійснив зупинку на перехресті, чим порушив вимоги п.15.9 ґ, 2.1 а ПДР України.

Тобто, фактично порушення було зафіксоване у тому ж місці, проте з інтервалом майже три години після того, як був зафіксований факт керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Проте, на думку колегії суддів, встановлений факт керування позивачем транспортним засобом, будучи позбавленим такого права, на правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.126 КУпАП не впливає.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оспорюваної постанови.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2023 року по справі №450/3414/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук