Справа № 300/3278/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 300/3278/22 пров. № А/857/3863/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського центру зайнятості, в якому просила: визнати протиправними дії щодо відмови у перегляді та зміни рішення про надання статусу безробітної особи та призначення розміру допомоги по безробіттю від 19 листопада 2021 року № НТ211119; зобов`язати внести зміни у наказ про надання статусу безробітної особи та призначення розміру допомоги по безробіттю від 19 листопада 2021 року № НТ211119 в частині «призначення допомоги по безробіттю застрахованим особам без урахування страхового стажу відповідно до частини 3 статті 23, пункту 3-2 розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» та призначити їй допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» та поновити здійснення виплат допомоги по безробіттю.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 18 квітня 2021 року отримувала допомогу по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до розпорядження Тисменицької міської ради від 22 жовтня 2021 року № 452-к на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 300/3868/21 її поновлено на посаді провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради. У свою чергу, Івано-Франківським міським центром зайнятості прийнято рішення про припинення її реєстрації як безробітної особи та припинення виплати їй допомоги по безробіттю з 22 жовтня 2021 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення». Вказує, що 15 листопада 2021 року звільнилась з посади провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради за згодою сторін, а 16 листопада 2021 року звернулась до Івано-Франківського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю. З 17 листопада 2021 року їй надано статус безробітної особи відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та з того ж дня призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22, ст. 23, п. 3-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Звертає увагу на те, що в подальшому центром зайнятості не було переглянуто її справу та припинено здійснення виплати допомоги по безробіттю. 08 червня 2022 року вона подала до Івано-Франківського міського центру зайнятості заяву про зміну рішення про призначений розмір та період отримання допомоги по безробіттю за вх. № 3617/28-22, проте, листом від 17 червня 2022 року № 1769-06/29-22 відповідачем відмовлено у перегляді рішення. Вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у перегляді та зміни рішення про надання статусу безробітної особи та призначення розміру допомоги по безробіттю від 19 листопада 2021 року № НТ211119, оскільки її реєстрація як безробітної у цьому випадку не може вважатися повторною.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Івано-Франківського міського центру зайнятості щодо відмови у перегляді та зміни рішення про надання статусу безробітної особи та призначення розміру допомоги по безробіттю від 19.11.2021 № НТ211119. Зобов`язано Івано-Франківський міський центр зайнятості внести зміни у наказ про надання статусу безробітної особи та призначення розміру допомоги по безробіттю від 19.11.2021 № НТ211119 в частині «призначення допомоги по безробіттю застрахованим особам без урахування страхового стажу відповідно до частини 2 ст. 22, частини 3 ст. 23, пункту 3-2 розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» та призначити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» та поновити здійснення виплат допомоги по безробіттю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що незаконне звільнення призвело до вимушеного звернення ОСОБА_1 із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Водночас, поновлення на роботі за рішенням суду є підставою припинення реєстрації безробітного, а також підставою для стягнення з роботодавця суми страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Рішенням Господарського суду від 08 серпня 2022 року у справі № 909/165/22 задоволено позов Івано-Франківського міського центру зайнятості до Тисменицької міської ради про стягнення 38612 гри виплаченої допомоги по безробіттю. Таким чином, реєстрація особи як безробітної не може вважатися повторною, якщо попередня її реєстрація була здійснена у зв`язку з незаконним звільненням, яке підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили. При цьому, виплачені кошти підлягають поверненню центру зайнятості. Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для перегляду рішення про призначений розмір та період отримання допомоги по безробіттю, та поновлення виплат допомоги по безробіттю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Івано-Франківський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до частини 5 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі чергового визнання в установленому порядку застрахованої особи безробітною у межах двох років, протягом яких виплачується допомога по безробіттю, тривалість її виплати враховується сумарно. Вказує, що зв`язку із повторною реєстрацією позивача як безробітної в межах дворічного періоду їй виплачувалась допомога по безробіттю, що дорівнювала залишку днів від загальної тривалості допомоги по безробіттю. Звертає увагу на те, що у чинному законодавстві відсутня норма, яка б скасовувала попередню реєстрацію безробітної особи, яку поновлено на роботі за рішенням суду, при повторній реєстрації її як безробітної особи.

Представником позивача подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що при поновленні працівника на роботі за рішенням суду, виплата допомоги по безробіттю припиняється, однак кошти, виплачені раніше не повертаються, оскільки вони повинні були бути враховані при присудженні оплати вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням. Зауважує, що реєстрація особи як безробітної не може вважатися повторною, якщо попередня її реєстрація була здійснена у зв`язку з незаконним звільненням, яке підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили, при цьому, виплачені центром зайнятості кошти були повністю відшкодовані.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 березня 2021 року ОСОБА_1 була звільнена з посади провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради у зв`язку із реорганізацією структури міської ради відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на зазначене, в порядку Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач звернулась до Івано-Франківського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

29 березня 2021 року ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»" та відкладено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 4 ст. 31 цього ж Закону.

18 квітня 2021 року розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст.23

Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач 30 липня 2021 року звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовом до Тисменицької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження від 12 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 300/3868/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тисменицької міської ради № 231-к від 12.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради з 18.03.2021. Стягнуто з Тисменицької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.03.2021 по 21.10.2021 у розмірі 70 316 гривень 08 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до розпорядження Тисменицької міської ради від 22 жовтня 2021 року № 452-к ОСОБА_1 на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року поновлено на посаді провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради.

01 листопада 2021 року Івано-Франківським міським центром зайнятості отримано від Тисменицької міської ради інформацію про поновлення ОСОБА_1 на роботі, долучено відповідне розпорядження та копію рішення.

У свою чергу, відповідачем прийнято рішення про припинення реєстрації ОСОБА_1 , як безробітної особи та припинення їй виплати допомоги по безробіттю з 22 жовтня 2021, року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», згідно з якою реєстрація безробітного припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, та абз. 10 пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, згідно з яким центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Додатково позивача у центр зайнятості не викликали, заяву про припинення реєстрації як безробітної ОСОБА_1 не подавала.

Водночас, Івано-Франківським міським центром зайнятості подано позов до Тисменицької міської ради про повернення коштів у сумі 38 816 грн за період з 18 квітня 2021 року по 21 жовтня 2021 року, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2022 року у справі № 909/165/22 задоволено позов Івано-Франківського міського центру зайнятості до Тисменицької міської ради про стягнення 38612 грн виплаченої грошової допомоги по безробіттю.

15 листопада 2021 року позивач звільнилась з посади провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що було видано окреме розпорядження від 12 листопада 2021 року № 481-к.

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», звернутись до Івано-Франківського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю.

З 17 листопада 2021 року позивачу надано статус безробітної особи відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та з того ж дня призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22, ст. 23, п. 3-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

В подальшому, позивачу стало зрозумілим, що 17 листопада 2021 року її повторно зареєстровано безробітною та призначено виплати виходячи з ч. 5 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп.1 п.1 розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю.

Працівники Івано-Франківського міського центру зайнятості відмовились її реєструвати на загальних підставах, аргументуючи це тим, що станом на день реєстрації рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року про поновлення на роботі, не набрало законної сили.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року рішення залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 року Тисменицькій міській раді відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Водночас центром зайнятості не було переглянуто справу ОСОБА_1 та припинено здійснювати виплату допомоги по безробіттю.

08 червня 2022 року позивачем було подано до Івано-Франківського міського центру зайнятості заяву про зміну рішення про призначений розмір та період отримання допомоги по безробіттю за вх. № 3617/28-22 (а.с.27).

Листом від 17 червня 2022 року № 1769-06/29-22 відповідачем відмовлено у перегляді вказаного рішення. Вказано, що при зверненні до Івано-Франківського міського центру зайнятості 27.03.2021, ОСОБА_1 надано статус безробітної особи в межах дворічного періоду з 29.03.2021 по 29.03.2023, та призначено виплату допомоги по безробіттю з 29.03.2021 по 23.02.2022. При повторному зверненні 17.11.2021, тобто в межах дворічного періоду з попередньої реєстрації, ОСОБА_1 надано статус безробітної особи з 17.11.2021 та призначено виплату допомоги по безробіттю з 17.11.2021 по 07.02.2022 залишок призначеної допомоги по безробіттю у межах дворічного періоду (а.с.30-31).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

За змістом частини 2 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Підстави припинення реєстрації безробітного визначені статтею 45 Закону України «Про зайнятість населення».

Так, пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2020 року № 1533-III (у редакції чинній на час спірних правовідносин) - виплата припиняється у разі: поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

За приписами абз. 10 пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування па випадок безробіття» фонд має право, зокрема стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування па випадок безробіття», із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування па випадок безробіття» загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років. У разі чергового визнання в установленому порядку застрахованої особи безробітною у межах двох років, протягом яких виплачується допомога по безробіттю, тривалість її виплати враховується сумарно.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 липня 2015 року за № 821/27266 (далі - Порядок № 613), загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю застрахованим особам не може перевищувати 360 календарних днів (особам передпенсійного віку - не більше 720 календарних днів) протягом двох років з дня її призначення.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІ Порядку № 613допомога по безробіттю призначається в межах дворічного періоду, який починається з восьмого календарного дня після реєстрації безробітного та закінчується відповідного місяця та числа другого року. Початком наступного дворічного періоду є відповідно день призначення допомоги по безробіттю після закінчення попереднього дворічного періоду.

Дворічний період продовжується на строк дії поважних причин, зазначених у підпункті 2 пункту 2 розділу III цього Порядку, за умови реєстрації (перереєстрації) безробітного не пізніше 30 календарних днів після закінчення дії зазначених причин.

Пунктом 11 розділу ІІ Порядку №613 передбачено, що виплата допомоги по безробіттю призначається в межах дворічного періоду з урахуванням продовженого на строк дії поважної причини, визначеної в підпункті 2 пункту 2 розділу 3 цього Порядку.

У межах дворічного періоду кількість днів виплаченої допомоги по безробіттю враховується сумарно за всіма випадками реєстрації (перереєстрації) безробітного з урахуванням днів скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю.

У разі повторної реєстрації (перереєстрації) безробітного в межах дворічного періоду йому виплачується відповідний залишок допомоги по безробіттю.

Зареєстрованим безробітним, які в поточному дворічному періоді отримали допомогу по безробіттю в повному обсязі, допомога по безробіттю призначається на наступний дворічний період за умови їхньої повторної реєстрації після працевлаштування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду від 03.08.2022 року у справі № 909/165/22 задоволено позов Івано-Франківського міського центру зайнятості до Тисменицької міської ради про стягнення 38 612 грн виплаченої допомоги по безробіттю. Вказані обставини також підтверджуються скаржником, який зазначає, що Тисменицька міська рада відшкодувала понесені центром зайнятості збитки.

Крім цього, зауважити, що відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до абзацу 2 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533- ІІІ (далі - Закон № 1533-ІІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Отже, при поновленні працівника на роботі за рішенням суду, виплата допомоги по безробіттю припиняється, однак кошти, виплачені раніше не повертаються, оскільки вони повинні були бути враховані при присудженні оплати вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням.

За таких обставин, фактично ОСОБА_1 не було отримано коштів як допомогу по безробіттю, оскільки такі було враховано при присудженні оплати вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням. При цьому, виплачені позивачу кошти у розмірі 38 612 грн було повернуто Тисменицькою міською радою, як її роботодавцем, Івано-Франківському міському центру зайнятості

Таким чином, незаконне звільнення призвело до вимушеного звернення ОСОБА_1 із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Водночас, поновлення на роботі за рішенням суду є підставою припинення реєстрації безробітного, а також підставою для стягнення з роботодавця суми страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З огляду на вказане, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що реєстрація особи як безробітної не може вважатися повторною, якщо попередня її реєстрація була здійснена у зв`язку з незаконним звільненням, яке підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили. При цьому, виплачені кошти підлягають поверненню центру зайнятості.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що реєстрація ОСОБА_1 17.11.2021 не є повторною, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для перегляду рішення відповідача про призначений розмір та період отримання допомоги по безробіттю, а також про навність підстав для поновлення здійснення виплати позивачу допомоги по безробіттю.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі № 300/3278/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року.