Справа № 120/13796/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 лютого 2024 р. Справа № 120/13796/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернулася його представниця до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивача зазначила, що її довірителя на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 25 лютого 2022 року № 69/2022 мобілізовано до лав Збройних Сил України та з 10 травня 2022 року ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

16 червня 2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки його мати ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду.

Проте жодної відповіді від військової частини НОМЕР_1 на згадуваний вище рапорт ОСОБА_1 не отримав, а про результати розгляду такого рапорту позивачу невідомо.

У зв`язку з наведеним представниця позивача звернулася з цим позовом до суду та просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту Цимбала В.В. від 16 червня 2023 року та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби та надати відповідь на такий рапорт.

Ухвалою від 12 вересня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08 листопада 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 і виконує покладені на нього військові обов`язки з метою захисту територіальної цілісності України. Відповідно до пункту 233 Указу Президента України "Про Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України" від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При цьому відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07 квітня 2017 року № 124, рапорт - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Представник відповідача стверджує, що позивачем рапорт подавався не до своїх безпосередніх командирів, чим не дотримано процедуру звернення із службових та особистих питань.

Більше того, як зазначає представник відповідача, рапорт Цимбала В.В. не зареєстровано, тобто такому рапорту не присвоєно вхідний номер. Окрім того, питання звільнення військовослужбовця розглядає саме командир військової частини, до якого рапорт ОСОБА_1 не подавався. За наведених обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

21 листопада 2023 року представницею позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, що розцінюється судом як заява про зміну предмета позову, оскільки окрім раніше заявлених позовних вимог у такій заяві йдеться про необхідність зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Оскільки така заява відповідає приписам статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, тому таку прийнято судом до розгляду.

Також 21 листопада 2023 року представницею позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій окрім іншого спростовуються доводи представника відповідача щодо порушення позивачем процедури подання рапорту. Так, представниця ОСОБА_1 стверджує, що зі змісту рапорту слідує, що на такому проставлені резолюції всіх безпосередніх керівників позивача, а саме: командира 2 взводу 1 стрілецької роти 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , командира 1 стрілецької роти 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 . Відтак, оскільки на поданому ОСОБА_1 рапорті наявні підписи всіх безпосередніх командирів військовослужбовця, тому твердження відповідача щодо порушення процедури подання відповідного рапорту є безпідставними.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

16 червня 2023 року позивач звернувся до командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю у його матері інвалідності ІІ групи. До рапорту позивач долучив низку підтверджуючих документів, а саме: копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 331475 на ім`я ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , копії паспортів громадянина України на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , копії реєстраційних номерів облікової картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та копії витягів про їх місце проживання.

Вказаний рапорт погоджено командиром 2 взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , командиром 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 та командиром 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 .

Проте рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 16 червня 2023 року відповідачем не розглянуто та не повідомлено позивача про результати його розгляду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і такий стан триває в Україні дотепер.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Водночас Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Разом із тим підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у період воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 331475 матері позивача ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково.

16 червня 2023 року позивач звернувся до командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю у його матері інвалідності ІІ групи.

Проте такий рапорт не розглянуто відповідачем.

Водночас відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року (далі Положення № 1153/2008; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За нормами пункту 2 Положення № 1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Відповідно до пункту 14.10 Розділу XIV "Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період" Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 (далі Інструкція № 170; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 241 Положення № 1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

За змістом пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З системного аналізу наведених правових норм висновується, що за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

В ході судового розгляду встановлено, що рапорт позивача від 16 червня 2023 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю у матері ІІ групи інвалідності) на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 № 2232-XII військовою частиною НОМЕР_1 розглянутий не був, що й не заперечується відповідачем.

Наведене підтверджує допущення військовою частиною протиправної бездіяльності щодо нерозгляду такого рапорту.

Водночас слід врахувати те, що прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту позивача належить до виключної компетенції відповідача.

За приписами статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не лише при розгляді вимог щодо протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Отже, зважаючи на викладене та беручи до уваги встановлені обставини, суд доходить висновку, що вимога про зобов`язання відповідача розглянути поданий позивачем рапорт є ефективним способом захисту порушеного права.

Натомість вимога щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби є передчасною та виходить за межі повноважень адміністративного суду при вирішенні цього публічно-правового спору.

Більше того, суд дійшов висновку задовольнити вимогу щодо зобов`язання відповідача розглянути поданий позивачем рапорт, як на тому наполягала представниця позивача у позові, що виключає можливість одночасного зобов`язання прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог, оцінивши надані докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача від 16 червня 2023 року про його звільнення з військової служби та зобов`язавши відповідача розглянути такий рапорт.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту Цимбала Валентина Валерійовича від 16 червня 2023 року про звільнення його з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейним обставинами.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16 червня 2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26615118)

Рішення суду в повному обсязі складено 27.02.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович