Справа № 753/17626/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Мицик Ю.С.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Справа № 753/17626/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Файдюка В.В.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

Позивача ОСОБА_1 ,

Представника Відповідача Поліщука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Батальйону патрульної поліції в селі Чайки

Управління патрульної поліції в Київській області

Департаменту патрульної поліції,

Департаменту патрульної поліції,

про скасування постанови та закриття справи

про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-1), Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-2), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 17.09.2023 серії ЕАТ № 7756173 та серії БАД № 050948 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджував, що ним не було вчинено правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності оскаржуваною постановою.

При цьому Позивач наполягав на тому, що Відповідач порушив законодавчо визначену процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема відмовив у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи для забезпечення його права на правову допомогу, не повідомив його про дату, час та місце розгляду справу про адміністративне правопорушення та неправильно вказав адресу місця проживання, яку в наступному виправив, склавши нову постанову.

2. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції установив, що вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, а саме невиконання ним вимог дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» та здійснення руху по смузі в зоні дії вказаного дорожнього знаку є доведеними.

При цьому суд звернув увагу на те, що Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за вказане правопорушення, а не за здійснення зупинки з порушенням ПДР, як він зазначає у своєму позові.

Разом з тим, аналізуючи доводи Позивача щодо порушення Відповідачем процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції, дослідивши відеозапис з місця події, установив, що інспектор патрульної поліції після зупинки транспортного засобу Позивача, зокрема належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів і роз`яснив Позивачу його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Також суд зазначив, що відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, що подальший захист прав і свобод Позивача може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень Відповідача, а також, що Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку на місці та не обґрунтував, що ним вчинялися дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Водночас суд звернув увагу на те, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення Відповідач не перешкоджав Позивачу в реалізації права на отримання правової допомоги, а відмова у відкладенні її розгляду не є такою перешкодою та не може бути підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені ним в позові, зокрема наполягаючи, що він здійснив зупинку його транспортного засобу на виконання вимог поліцейського, після чого останній звинуватив Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, Апелянт покликається на порушення інспектором поліції процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, не задоволення його клопотання про відкладення розгляду адміністративного правопорушення для забезпечення його права на правову допомогу, не повідомлення про дату, час та місце розгляду, складання декількох постанов із зазначенням його правильної адреси місця проживання в останній.

Також Апелянт вважає, що Департамент патрульної поліції, яким було подано відзив на позов у цій справі, не є належним Відповідачем, і що повноваження Василенко Ю.Г., яка представляла інтереси вказаного органу в суді першої інстанції не підтверджені.

Крім того, Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції протиправно розглянув цю справу без участі його представника та без його участі, незважаючи на те, що він не зміг вийти на відеоконференцзв`язок із судом внаслідок хакерських атак.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2023 та від 31.01.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Відповідачем - Департаментом патрульної поліції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

6. 05.02.2024 від Відповідача надійшло клопотання про повернення апеляційної скарги Позивачеві з огляду на пропуск ним строку її подання в якому Департамент патрульної поліції зазначив, що рішення суду першої інстанції проголошено 12.12.2023 й отримане Апелянт 13.12.2023, а з апеляційною скаргою звернувся до суду лише 25.12.23, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Колегія суддів відмовляє у задоволення вказаного клопотання, враховуючи наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

При цьому, частина шоста статті 120 КАС України передбачає, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскільки 23.12.2023 (13.12.2023+10 д.) припадає на суботу, що є вихідним днем, останнім днем строку звернення до суду є наступний робочий день - понеділок 25.12.2023.

Таким чином, Апелянт, звернувшись до суду 25.12.23, не пропустив строку звернення з цією апеляційною скаргою.

У цьому контексті колегія суддів також зазначає, що судом на відповідній стадії процесу вже досліджувалися ці обставини під час вирішення питання про відкриття провадження.

7. У судовому засіданні Апелянт підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі й надав пояснення, які аналогічні викладеним ним письмо.

Відповідач підтримав свою правову позицію, викладену ним у відзиві на апеляційну скаргу.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.09.2023 інспектором патрульної поліції БПП в с. Чайки УПП у Київській області лейтенантом поліції Петровим Ю.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7756173, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на Позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

У вказаній постанові встановлено, що 17.09.2023 о 15:15 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі М06, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п.8.4 «в» ПДР України.

10. Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону № 580-VIII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

У п.п. 8.1, 8.2 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Пунктом 8.4 ПДР України передбачено, що дорожні знаки(додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Згідно з п. 3.21 розділу 33 ПДР України, дорожній знак 3.21 означає "В`їзд заборонено". Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено накладення адміністративного стягнення за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до частин першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтею 122 цього Кодексу.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, є протиправність дій чи бездіяльності, які становлять відповідний склад правопорушення.

13. Перевіряючи доводи апеляційної скарги и, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» та здійснював рух по смузі в зоні дії вказаного дорожнього знаку, внаслідок чого і був зупинений Відповідачем, чим порушив вимоги п. 8.4 «в» ПДР України та, відповідно, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП , що було встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи.

14. Доводи Апелянта про те, що інспектор поліції порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом, який міститься у справі.

15. При цьому, посилання Апелянта на те, що Відповідач лише з другого разу склав постанову із зазначенням правильної адреси місця проживання Позивача, судова колегія до уваги не приймає, оскільки предметом оскарження в цій справі є виключно постанова інспектора поліції від 17.09.2023 серії ЕАТ № 7756173, в якій вказано правильну адресу Позивача. Тобто, технічний недолік (зазначення помилкової адреси) був виправлений Відповідачем і жодним чином не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, та не впливає на правомірність винесення інспектором поліції спірної постанови.

16. Доводи Апелянта про те, що Відповідач-1 не забезпечив йому права на правничу допомогу та не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості скористуватися таким правом, судова колегія відхиляє, оскільки, як вбачається з вищенаведених правових приписів, законодавством передбачено розгляд відповідних справ про адміністративні правопорушення безпосередньо на місці їх вчинення і Позивач мав реальну можливість реалізувати своє право на правничу допомогу та забезпечити явку свого адвоката до місця розгляду адміністративного правопорушення, що ним зроблено не було.

17. Разом з тим, у контексті аналізу цих та інших доводів Апелянта судова колегія зазначає, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують ані факту вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, ані правомірності оскаржуваної ним постанови.

18. Окрім того, судова колегія зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи,

Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

19. Доводи Апелянта про те, що Департамент патрульної поліції, яким було подано відзив на позов у цій справі, не є належним Відповідачем, і що повноваження Василенко Ю.Г., яка представляла інтереси вказаного органу в суді першої інстанції не підтверджені, спростовуються матеріалами справи.

При цьому судова колегія відзначає, що Батальйон патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції є лише структурним підрозділом у складі саме Департаменту патрульної поліції, який у свою чергу є юридичною особою, на відміну від вказаного Батальйону.

20. Доводи Апелянта про те, що суд першої інстанції протиправно розглянув цю справу без участі його представника та без його участі, незважаючи на те, що він не зміг вийти на відеоконференцзв`язок із судом внаслідок хакерських атак, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як убачається з матеріалів справи, відповідна заява була подана саме Позивачем /т.1 а.с.56/, а не його представником, як він стверджує у своїй скарзі, та лише за день до судового засідання, що суперечить вимогам ч.2 ст. 195 КАС України, внаслідок чого суд першої інстанції й відмовив у її задоволенні /т.1 а.с.57/.

21. Щодо доводів Апелянта про те, що він не зміг вийти на відеоконференцзв`язок із судом внаслідок хакерських атак, судова колегія зазначає, що відповідно до ч.5 ст.195 КАС України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції несе учасник справи, який заявив відповідне клопотання.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що сторона Позивача була належним чином повідомлена судом першої інстанції про дату, час та місце судового розгляду цієї справи. Зворотного Скаржником не доведено.

Більш того, як відзначалося вище, Апелянтом не наведено доводів, які б підтверджували обґрунтованість його позовних вимог по суті спору та/або спростовували висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення його позову.

22. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

23. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

24. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року - без змін.

25. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 27 лютого 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк