Справа № 400/760/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 р. № 400/760/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500,
провизнання протиправним та скасування призупинення пенсії; визнання протиправним та скасування рішення №49 від 05.01.2024; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про:

визнання протиправним та скасування призупинення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області виплати пенсії за віком позивачу;

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України № 49 від 05.01.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити виплату пенсії за віком позивачу з 01.12.2023.

01.02.2024 через канцелярію суду від позивача надійшов уточнений адміністративний позов, в якому позивач змінив предмет позову і просив:

визнати протиправним та скасувати призупинення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області виплати пенсії за віком позивачу;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 49 від 05.01.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити виплату пенсії за віком позивачу з 01.12.2023.

Позов позивач обґрунтував тим, що:

отримавши посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території посиленого радіоекологічного контролю серія НОМЕР_1 , він фактично підтвердив своє проживання на території постійного радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993;

наявність у нього чинного посвідчення громадянина, який проживає на території постійного радіоекологічного контролю 4 категорії, надає йому можливість безперешкодно користуватися правом на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, а саме на 5 років, згідно з частиною другою статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ);

належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання органів Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії позивачу з грудня 2023 року.

У відзиві на позовну заяву від 18.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заперечило проти позову і просило в його задоволенні відмовити повністю. Відзив аргументовано тим, що:

позивачем не підтверджено факт постійного проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993, зокрема, у період з 26.04.1986 по 08.11.1989 він навчався в навчальному закладі російської федерації та працював у військових частинах, які не розташовані у зоні посиленого радіологічного контролю;

прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

У відповіді на відзив від 21.02.2024 позивач навів ті ж самі підстави для задоволення позову, що й в позовній заяві, додаткового наголосивши на тому, що при вирішенні питання про наявність права особи на призначення пенсії відповідач не наділений повноваженнями у конкретних фактичних обставинах діяти не за законом, а на власний розсуд.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

документу, що підтверджує сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали.

01.02.2024 через канцелярію суду від позивача надійшли документ про сплату судового збору та уточнений адміністративний позов.

29.01.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, встановленому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також про витребування в Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області копій:

а) рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.01.2023 № 49;

б) заяви ОСОБА_1 від 06.11.2023 з додатками, на підставі якої прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.01.2023 № 49.

Позовна заява та ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 про відкриття провадження надіслані Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 26.01.2024 і 02.02.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося, а також не подало до суду витребувані докази, про причини їх ненадання не повідомило.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач має статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Київською обласною державною адміністрацією від 25.03.1993.

Відповідно до витягу з послужного списку особової справи військовослужбовця щодо проходження військової служби Білоцерківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 21.09.2023 № 212/овк позивач проходив військову службу:

з 01.08.1985 по 12.09.1989 у Благовіщенському ВТКУ;

з 12.09.1989 по 01.11.1989 у 305 тп 41 гвтд;

з 01.11.1989 по 30.06.1994 у в/ч НОМЕР_2 .

В архівній довідці галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 18.10.2023 № 179/1//8178 вказано, що позивач проходив військову службу з 09.11.1989 по 01.02.1996 у військовій частині НОМЕР_3 (з грудня 1993 року в/ч НОМЕР_4 ) в АДРЕСА_2 .

06.11.2023 у 55-річному віці позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що дає право на зменшення пенсійного віку.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивачки була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке 14.11.2023 прийняло рішення № 49 про призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з 21.08.2023.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянуло заяву позивача від 06.11.2023 та прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії від 05.01.2024 № 49, яким:

скасовано рішення від 14.11.2023 № 49 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з 21.08.2023;

відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки станом на 01.01.1993.

Вказане рішення про відмову аргументовано тим, що в із періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю виключено період з 26.04.1986 по 08.11.1989, тобто періоди його навчання у навчальному закладі російської федерації та роботи у військових частинах, які не розташовані у зоні посиленого радіологічного контролю.

Вважаючи таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. Позивач переконаний, що відповідач порушив його право на отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами другим і восьмим частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років.

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з приміткою до частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років та з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, мають право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, та страхового стажу, зменшеного на кількість зменшення пенсійного віку, на 2 роки та додаткового 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років.

Відтак відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV і статті 55 Закону № 796-ХІІ на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 зі зменшенням пенсійного віку і страхового стажу на 5 років (тобто з 55-річного віку за наявності 25 років страхового стажу) мають право потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які:

або прожили чи відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю 15 років, з них не менше 4 років станом на 01.01.1993;

або прожили чи відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю 9 років, з них не менше 4 років станом на 01.01.1993, у тому числі, з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період загалом.

Пунктом 4 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ закріплено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, категорія 4.

Отже, до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону № 796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про періоди проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з частиною третьою статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (чинного на час видачі 25.03.1993 позивачу відповідного посвідчення серії НОМЕР_5 ), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право пільги, встановлені Закону № 796-ХІІ, зокрема на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Різного роду довідки про періоди роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 588/538/16-а, від 22.01.2019 у справі № 295/1087/17 і від 08.06.2022 у справі № 805/3752/18-а.

Відтак посвідчення серії В, форма якого визначена Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, є документом, що підтверджує той факт, що особа, якій його видали, постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993.

Суд встановив, що позивач має статус громадянина, який постійно проживав або постійно працював на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 25.03.1993.

Це означає, що під час видачі позивачу вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини проживання позивачем у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993. В протилежному випадку, у разі не підтвердження таких обставин, позивач не отримав би вказаного посвідчення серії В.

Відсутність будь-яких інших підтвердних документів не може бути підставою для відмови потерпілому від Чорнобильської катастрофи в призначені пенсії відповідно до Закону № 796-ХІІ. Такі обставини повинні трактуватись на користь особи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 805/3752/18-а.

Тому суд прийшов до висновку про те, що наявність у позивача посвідчення серія В є достатньою підставою для підтвердження факту проживання, роботи та / або навчання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років.

Оскільки в рішенні від 05.01.2024 № 49 підставою для відмови позивачу у призначені пенсії зазначено виключно відсутність підтвердження факту проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років, тому, враховуючи вищевикладене, воно є протиправним і підлягає скасуванню.

Що стосується твердження відповідача про те, що прийняття рішення про призначення пенсії в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є його дискреційними повноваженнями, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, суд зазначає наступне.

Про дискрецію органу виконавчої влади (адміністративний розсуд) йдеться у тих випадках, коли частина норми права, що містить юридичні наслідки, передбачає декілька варіантів можливої (допустимої) реакції органу виконавчої влади на події або дії учасників правовідносин. У цьому випадку, такому органу наданий певний простір, оскільки він може здійснювати вибір між декількома допустимими під кутом зору права рішеннями. Він може діяти або не діяти, а коли він діє, то обирає один або декілька можливих варіантів дій.

У разі, якщо законодавство передбачає прийняття певного конкретного рішення, то це не реалізація дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Як вище встановив суд, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.01.2024 № 49 скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.11.2023 № 49, яким позивачу призначено пенсію за віком.

Наслідком прийняття оскаржуваного рішення є те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області припинило позивачу виплату пенсії за віком з 01.12.2023.

Відтак правовим наслідком скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.01.2024 № 49 є відновлення дії рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.11.2023 № 49, яким позивачу призначено пенсію за віком.

Отже, у зв`язку зі скасуванням рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.01.2024 № 49 у Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області відсутня можливість обирати декілька можливих варіантів дій: поновити виплату пенсії позивачу чи ні. Тобто дискреція відповідачів в цих правовідносинах відсутня, навпаки, органи Пенсійного фонду України зобов`язані призначити позивачу відповідну пенсію.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відтак позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити виплату позивачу пенсії за віком з 01.12.2023 (дня припинення її виплати) підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги позивача про визнання протиправними та скасувати призупинення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області виплати пенсії за віком, то суд зазначає, що таке припинення відбулось на підставі оскаржуваного рішення.

Тобто вказане призупинення було обумовлено рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.01.2024 № 49, яке Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язане було виконати.

Тому відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 31.01.2024 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 968,96 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Оскільки цим рішенням позов задоволено, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 484,48 грн з кожного (?968,96 : 2 = ?484,48).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області про відмову у призначенні пенсії від 05.01.2024 № 49.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500; ) поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) з 01.12.2023.

4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 484 (Чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500; ) судовий збір у розмірі 484 (Чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 28 лютого 2024 року