Справа № 140/1842/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/1842/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в межах виконавчого провадження №32829197; зобов`язати Відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ДВС у м. Луцьку, відповідач) зняти (скасувати) арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 травня 2012 року в межах виконавчого провадження №32829197, а саме: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12581143, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32829197 від 21 травня 2012 року, винесена Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2012 року у справі № 1-760/11, провадження № 1/308/28/11 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено покарання до відбування 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/4 належного йому на праві приватної власності, майна.

Державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області 21 травня 2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження №32829197 якою накладено арешт та оголошено заборону відчуження на все нерухоме майно, що належало на праві приватної власності майна засудженого ОСОБА_2 .

З метою конфіскації майна боржника, що підлягає його наступній реалізації в дохід держави, у відповідності із статті 57 Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) 30 серпня 2012 року актом опису та арешту майна серії ВП № 32829197 було описано та накладено арешт на частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності.

Зазначає, що у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результатними, головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25 лютого 2014 року та повернуто без виконання виконавчій лист у справі № 1-760/11, провадження 1/308/28/2012.

Повідомила, що після 25 лютого 2014 року виконавчий лист у справі №1-760/11, провадження №1/308/28/2012 про конфіскацією 1/4 всього належного на праві приватної власності майна засудженого ОСОБА_2 до виконання Відділу державної виконавчої служби відповідним органом державної влади не пред`являвся.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Позивач як спадкоємець першої черги 20 грудня 2023 року звернулась до Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Сопронюк І. О. із заявою про прийняття спадщини та зареєстрована за №104.

Приватним нотаріусом Луцького міськрайонного нотаріального округу Сопронюк І. О. надано повідомлення від 05 лютого 2024 року №17/02-14 в якої з якого вбачається, що відповідно до пункту 4.17 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі накладення на спадкове майно арешту судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Позивач вказує, що 15 січня 2024 звернулась із заявою до відповідача із проханням зняти накладений державним виконавцем арешт із всього нерухомого майна.

ОСОБА_1 від ДВС у м. Луцьку 05 лютого 2024 року отримано відповідь №18042 з якої вбачається, що відповідач не має правових підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що наявність обтяжень нерухомого майна (арешту) порушує права позивача на вступ у спадщину, яка належить їй після смерті її сина - ОСОБА_2 та на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

З наведених підстав позивач просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі (арк. спр. 1 11).

На адресу суду 27 лютого 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначив, що правові підстави щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 відсутні при поверненні виконавчого документа стягувану відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 та частини першої статті 50 № 606-XIV.

Вказує, що відповідно частини четвертої статті 59 Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини та частиною 59 Закону № 1404-VIII зазначається, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Повідомила, що пунктом 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, у зв`язку із чим надати копії матеріалів виконавчого провадження №32829197 з примусового виконання виконавчий лист від 16 травня 2012 року у справі №1/0308/28/2012 про конфіскацію 1/4 всього належного на праві приватної власності майна засудженого ОСОБА_2 в дохід держави неможливо.

З огляду на вказане представник відповідача уважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, у зв`язку із чим просить в задоволенні позову відмовити (арк. спр. 40-42).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами Глави 11 Розділу ІІ Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та призначено судове засідання на 10:00 год. 29 лютого 2024 року в залі судових засідань Волинського окружного адміністративних суду, розташованого за адресою: місто Луцьк, вулиця Словацького, 3 (арк. спр. 32).

В судовому засіданні 29 лютого 2024 року представник позивача позов підтримав повністю та додатково вказав, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області 01 лютого 2012 року винесено вирок щодо ОСОБА_2

Державний виконавець Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Денисюк В. С. 21 травня 2012 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна засудженого.

З метою конфіскації майна боржника, що підлягає його наступній реалізації в дохід держави, державним виконавцем 30 серпня 2012 року було описано та накладено арешт на частку двокімнатної квартири, що належала ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності.

Головним державним виконавцем 4 жовтня 2012 року винесено постанову про призначення експерта з метою визначення вартості описаного та арештованого майна.

В подальшому, скеровано до Луцького міськрайонного суду Волинської області подано подання про визначення частки ОСОБА_2 у двокімнатній квартирі, для її подальшої реалізації на користь держави.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2013 року в задоволенні подання державного виконавця було відмовлено у зв`язку із неможливістю виділу в натурі частки боржника із спільного майна, оскільки буде втрачене цільове призначення майна, що є у спільній частковій власності.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, а також у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення, і здійсненні державним виконавцем усіх заходів щодо розшуку такого майна, головним державним виконавцем Денисюком В. С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 25 лютого 2014 року та повернуто без виконання виконавчій лист у справі № 1-760/11, провадження 1/308/28/2012 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закон № 606-XIV (в редакції який діяв станом на 25 лютого 2014 року).

Додатково зауважив, що за наслідками закінчення виконавчого провадження державний виконавець не зняв арешт, накладений постановою на нерухоме майно боржника.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер та 20 грудня 2023 року його мама, ОСОБА_1 , як спадкоємець, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Натомість приватний нотаріус повідомила, що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно зняти арешт із майна ОСОБА_2 .

Позивачка 15 січня 2023 року звернулась із заявою про зняття арешту до відповідача та 05 лютого 2024 отримала відповідь про те, що ДВС у м. Луцьку не має правових підстав для зняття арешту та запропонувало звернутись за захистом своїх право до суду.

Враховуючи наведене у позовній заяві та усних поясненнях просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково вказала, що жодних підстав, визначених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_2 немає. Тому, відмовляючи у заяві позивача про зняття арешту, діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні було оголошено перерву до 15:00 год. 29 лютого 2024 року, після якої сторони у судове засідання не прибули.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, статтею 287 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною четвертою статті 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи зазначені норми законодавства та скорочені строки розгляду такої категорії справ, визначені статтею 287 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження на підставі пояснень позивача та письмових доказів, наявних в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2012 року у справі № 1-760/11, провадження № 1/308/28/11 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено покарання до відбування 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/4 належного йому на праві приватної власності майна (арк. спр. 16-18).

Державним виконавцем 21 травня 2012 року Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Денисюком В. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32829197 про конфіскацією 1/4 всього належного на праві приватної власності майна засудженого ОСОБА_2 в процесі виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

В свою чергу, 21 травня 2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження №32829197, якою накладено арешт та оголошено заборону відчуження на все нерухоме майно, що належало на праві приватної власності майна засудженого ОСОБА_2 .

З метою конфіскації майна боржника, що підлягає його наступній реалізації в дохід держави, у відповідності із статті 57 Закону № 606-XIV 30 серпня 2012 року актом опису та арешту майна серії ВП № 32829197 було описано та накладено арешт на частку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 та належала ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності.

Головним державним виконавцем 4 жовтня 2012 року винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні № 32829197 з метою визначення вартості описаного та арештованого майна.

В подальшому, державним виконавцем підготовлено та подано подання до Луцького міськрайонного суду державного виконавця про визначення частки ОСОБА_2 двокімнатній квартирі за адресом: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/21282/13-ц від 20 грудня 2013 року в задоволенні подання Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про виділення частки майна боржника ОСОБА_2 відмовлено (арк. спр. 19).

Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2 на праві сумісної власності наявна квартира площею 40,0 кв. м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 20).

Відповідно до ВП-спецрозділ виконавче провадження №32829197 щодо конфіскування всього належного на праві приватної власності майна засудженого ОСОБА_2 в дохід держави завершено (арк. спр. 21-22).

Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції видано свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06 грудня 2023 року (акр. спр. 23).

Позивач 20 грудня 2023 року, як спадкоємець першої черги, звернулась до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та зареєстрована за №104 (акр. спр. 24).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20 грудня 2023 року №75210590 ОСОБА_2 являється спадкодавцем (арк. спр. 25).

Приватним нотаріусом Луцького міськрайонного нотаріального округу Сопронюк І. О. надано повідомлення від 05 лютого 2024 року №17/02-14 з якого вбачається, що відповідно до пункту 4.17 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі накладення на спадкове майно арешту судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (арк. спр. 27).

Позивач 15 січня 2024 звернулась із заявою до ДВС у м. Луцьку із проханням зняти накладений державним виконавцем арешт із всього нерухомого майна.

Відповідач листом від 05 лютого 2024 року №18042 повідомив позивача, що у ДВС у м. Луцьку відсутні правові підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_2 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 21 травня 2012 року ВП №32829197 (арк. спр. 26).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача регламентувались Законом №606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої).

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV. Частинами першою та другою вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Судом встановлено, що виконавче провадження №32829197 у межах якого накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 було повернуто стягувачу 25 лютого 2014 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV. Отже, на момент вчинення цієї дії у державного виконавця були відсутні законодавчо вмотивовані підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 .

Частиною п`ятою статті 47 Закону №606-XIV передбачалося, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Поряд з тим відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із пунктом 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону №1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

За приписами частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).

Позивач не оскаржує неправомірність постанови про накладення арешту на майно боржника.

У той же час матеріали справи не містять доказів існування на час звернення позивача у лютому 2024 року підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника, перелік яких наведено у частині четвертій статті 59 Закону №1404-VIII.

Разом з тим у відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомив, що виконавчий документ №32829197 на виконання до ДВС у м. Луцьку не надходив та станом на 27 лютого 2024 року на виконанні не перебуває.

З урахуванням строків пред`явлення виконавчих документів до виконання (для виконавчих документів, виданих судом три роки) та правил переривання строку давності їх пред`явлення до виконання, визначених статтею 12 Закону №1404-VIII, такі строки за виконавчим документом, який перебував на примусовому виконанні у відповідача, та виконавче провадження за якими завершене 25 лютого 2014 року, закінчилися.

Наведене свідчить про відсутність доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення чинним накладеного на його майно арешту. Відсутність належних та допустимих доказів про наявність невиконаних зобов`язань позивача та обґрунтованість існування арешту протягом тривалого часу безумовно порушує його майнові права як власника та є несправедливим.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, такий підлягає зняттю.

Разом з тим з огляду на відсутність у державного виконавця безумовних підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_2 одночасно з поверненням виконавчих документів стягувачу у виконавчому провадженні, а також на час звернення позивача із заявою у лютому 2024 року відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII, підстави для визнання протиправними дії Головного державного виконавця відповідача Арсенюк О. В. щодо не зняття арешту з майна боржника відсутні.

Натомість, як було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно позивача, накладений у межах виконавчого провадження №32829197, втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання виконавчого документа з огляду на фактичне завершення цих виконавчих проваджень, а також зважаючи на те, що починаючи з 25 лютого 2014 року виконавчий документ №32829197 на виконання до ДВС у м. Луцьку не надходив та станом на 27 лютого 2024 року на виконанні не перебуває.

Наведене вказує на те, що підстави для продовження існування накладених у межах наведених вище виконавчих проваджень арештів на майно ОСОБА_2 відсутні. Іншого відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови від 21 травня 2012 року ВП №32829197: номер запису про обтяження 12581143 та накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32829197 від 21 травня 2012 року.

В іншій частині позовних вимог суд дійшов до висновку про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), який сплачений згідно із фіскальним чеком від 30 січня 2023 року (арк. спр. 12).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 244-246, 250, 255, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27-А, ідентифікаційний код юридичної особи 35041461) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 травня 2012 року ВП №32829197: реєстраційний номер обтяження 12581143.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст рішення складено та підписано 29 лютого 2024 року.