Справа № 278/5672/23
Суддя: Дубовік О. М.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 278/5672/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М, за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8103925 від 08.11.2023 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно з оскаржуваною постановою 08.11.2023 року о 22:56 год у м. Житомирі по вул. Юрія Немирича, 3 керував транспортним засобом та перед поворотом не подав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку руху, чим порушив п. 9.2.б ПДР - порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП, та був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Позивач не погоджується із вказаними обставинами та заперечує порушення п. 9.2. (б) ПДР України та стверджує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не були надані позивачу докази порушення ним вимог ПДР України.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 23-24).

Ухвалою суду від 22.01.2024 року (а.с. 34) здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що поліцейським були дотримані вимоги КУпАП при розгляді справи, ним було зафіксовано вчинене правопорушення, роз`яснено позивачу його права, повідомлено про вчинене ним порушення, заслухано його пояснення та надано ним оцінку. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи, поліцейським вчинено не було. Штраф накладено за ч. 2 ст. 122 КУпАП у межах санкції за це правопорушення. І, як наслідок, відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови; відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 27-30); до відзиву долучено диски з відеозаписом з портативного відеореєстратора (а.с. 33).

Позивач та його представник у судовому засіданні 26.02.2024 року підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Позивач зазначив, що автотранспортним засобом керував не він, а інша особа - ОСОБА_2 , а він знаходився у той час на задньому сидінні авто. Щодо допиту свідків у судовому засіданні - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились, оскільки вказані у клопотанні особи (а.с. 40-41) були присутні вже після приїзду поліцейських. Щодо свідка ОСОБА_2 повідомили, що останній не може прибути у судове засідання, оскільки знаходиться на військовій службі.

Представник позивача також зазначив щодо неналежності, як доказу, відео з автомобільного відеореєстратора, оскільки на такому зафіксована дата 01.01.2021 року, коли сам протокол відносно позивача складено 08.11.2023 року.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав; просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки докази в їх сукупності доводять про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

На доводи представника позивача про ненележність відеозапису з автомобільного відеореєстратора пояснив, що з технічних причин на такому "збились" фактичні показчики дати та часу; зазначив, що якщо порівняти відео з автомобільного відеореєстратора та портативного відеореєстратора, можна дійти висновку, що вони зняті в один той самий день та час та становлять одне ціле факсацій події.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та відтворивши у судовому засіданні надані відеозаписи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 08.11.2023 року інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Сербіним В. О. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії EAТ № 81039925 щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн (а.с. 10).

Зі змісту постанови вбачається, що 08.11.2023 року о 22:56 год у м. Житомирі по вул. Юрія Немирича, 3 позивач керував транспортним засобом та перед поворотом не подав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку руху, чим порушив п. 9.2.б ПДР - порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до п. п. 9.2.б ПДРУкраїни передбачено, що водій перед перестроюванням, поворотом або розворотом повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, порушення правил при перестроюванні, повороті або розворотом створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу III Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до ст. 382 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП суд доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 2 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено порушення правил користування зовнішніми попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху автомобіля.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено у ст. 251 КУпАП.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, визначено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а згідно з пунктом 1 розділу IV цієї Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок про те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовані сукупними в матеріалах справи доказами.

Доводи сторони позивача в судовому засіданні щодо того, що він не керував транспорним засобом і таким чином не порушував ПДР України не підтверджені наявними матеріалами справи з оглдяу на таке.

З відтворених у судовому засідані відеозаписів вбачається, що позивач у момент події 08.11.2023 року не зазначав поліцейськім про той факт, що за кермом була інша особа, натомість вказав, що "...він не керував автотранспортним засобом, а гуляв по вулиці..". Такий виклад обставин містится і у позовній заяві, і лише у судовому засіданні 26.02.2024 року стороною позивача була озвучена версія щодо керування автотранспортним засобом ОСОБА_2 .

Разом з тим, при перегляді зазначених відео у режими повільного перегляду та збільшення зображення вбачається, що в автомобілі "Нісан", який рухався на зустріч поліцейським, і водій якого не увімкнув показчики повороту, на задньому сидінні сидів чоловік низчий за зростім позивача; крім того, саме з водійського місця автомобілю виходив позивач, пропускаючи вперед чоловіка низчого за зростом, який вийшов із заднього місця сидіння; відтак, суд критично ставиться до таких доводів сторони позивача. Крім того, на відео зафіксовано, як позивач відходить саме від передніх дверцят вказаного авто, ключі від транспортного засобу у нього знаходяться у руці, і саме він натискає на кнопку сигналізаціі авто. Так, дійсно, при цьому біля автотранспортного засобу також знаходився інший чоловік, низчий за зростом, з пакетом у руці, однак про це не було зазначено позивачем поліцейськім під час з`ясування обставин справи 08.11.2023 року. Отже до показів сторони позивача суд відноситься критично, як до таких, які є не правдивими та не підтверджені фактичними даними.

Відтак, при розгляді даної адміністративної справи не знайшло свого підтвердження факт того, що 08.11.2023 року інша особа, ніж позивач, керувала автотранспортним засобом "Нісан", д.н.з. НОМЕР_1 .

Щодо доводів представника позивача з приводу неналежності, як доказу, відео з автомобільного відеореєстратора, оскільки на ньому зафіксована дата 01.01.2021 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд, відтворивши у судовому засіданні надані відповідачем відеозаписи, прийшов до висновку, що вони є одним цілим фіксації події 08.11.2023 року і є логічним продовженням цієї однієї події.

Встановлені обставини справи свідчать, що постанова серії ЕАТ № 8103925 від 08.11.2023 року, яку оскаржує позивач, відповідачем винесена з дотриманням вимог чинного законодавства в межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП, при прийняті оскарженої постанови дотримано вимоги статті 283 КУпАП, у фабулі оскарженої постанови викладено опис обставин, встановлених під час розгляду справи; зазначено нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; під час прийняття зазначеної постанови інспектор поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцієюта законами України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. 6, 8, 9, 19, 77, 122, 241-246, 286 КАС України, ст. 9, 126, 222, 245, 247, 251, 258, 268, 276, 278, 279, 280, 283, 287, 288 КУпАП, ПДР України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя О. М. Дубовік