Справа № 280/2092/20
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа №280/2092/20

адміністративне провадження № К/9901/9632/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 280/2092/20

за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Господарського суду Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року (прийняте у складі головуючого судді Ткаченко О.Є.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року (постановлену у складі колегії суддів: судді-доповідача - Чередниченка В.Є., суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Господарського суду Запорізької області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Господарського суду Запорізької області, що полягали у визначенні суддівської винагороди працюючих суддів для обчислення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2020 року в розмірі 47 295,00 грн., виходячи з посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та відмови у видачі довідки про суддівську винагороду працюючого судді Господарського суду Запорізької області станом на 01 січня 2020 року для обчислення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2020 року, обрахованої у відповідності до частини другої, пункту першого частини третьої, пункту другого частини четвертої, частини п`ятої статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів";

- зобов`язати Господарський суд Запорізької області видати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу ІІ) для перерахунку з 1 січня 2020 року раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, із зазначенням в ній суддівської винагороди працюючого судді Господарського суду Запорізької області, виходячи з базового розміру посадового окладу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», із застосуванням до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,2, включаючи: посадовий оклад: 75 672,00 (сімдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят дві) грн.; доплату за вислугу років (50 %): 37 836,00 (тридцять сім тисяч вісімсот тридцять шість) грн.; суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці: 113 508,00 (сто тринадцять тисяч п`ятсот вісім) грн.; дату, з якої враховується суддівська винагорода: 01 січня 2020 року; підставу видачі довідки: штатний розпис Господарського суду Запорізької області з 01 січня 2020 року, частина четверта статті 142 Закону Україні «Про судоустрій і статус суддів».

2. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Господарського суду Запорізької області протиправно не видає позивачу довідку для перерахунку з 1 січня 2020 року раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, із зазначенням в ній суддівської винагороди працюючого судді господарського суду Запорізької області, виходячи з базового розміру посадового окладу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Господарського суду Запорізької області щодо визначення суддівської винагороди працюючих суддів для обчислення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2020 року в розмірі 47 295,00 грн., виходячи з посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду працюючого судді Господарського суду Запорізької області станом на 01 січня 2020 року для обчислення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2020 року, обрахованої у відповідності до частини другої, пункту першого частини третьої, пункту другого частини четвертої, частини п`ятої статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів».

Зобов`язано Господарський суд Запорізької області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку з 01 січня 2020 року раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, із зазначенням в ній станом на 01 січня 2020 року суддівської винагороди, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці в розмірі 113508,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 75672,00 грн., доплата за вислугу років (50%) - 37836,00 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Господарського суду Запорізької області.

4. Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що відповідач протиправно не видає ОСОБА_1 довідку для перерахунку з 1 січня 2020 року раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, із зазначенням в ній суддівської винагороди працюючого судді Господарського суду Запорізької області, виходячи з базового розміру посадового окладу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. 19 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Господарського суду Запорізької області.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм матеріального права.

Відповідач вважає, що на час звернення ОСОБА_1 з заявою про отримання довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, станом на 01 січня 2020 року, в розмірах визначених Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 04 червня 2016 року № 1402-VIII мали тільки ті судді, яким таке утримання призначено відповідно до умов цього закону.

Право позивача на отримання зазначеної довідки виникло з 19 лютого 2020 року, а саме на наступний день після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020, яким декларується єдиний підхід з питання щомісячного грошового утримання суддів у відставці.

Оскільки до 19 лютого 2020 року положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 04 червня 2016 року № 1402-VIII були чинні, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, мало обчислюватись відповідно до умов Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2021 року визначено склад колегії суддів: Загороднюк А.Г. (головуючий суддя), Білак М.В., Соколов В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року касаційну скаргу відповідача залишено без руху.

24 квітня 2021 року до Верховного Суду, на виконання вимог ухвали від 07 квітня 2021 року, надійшла касаційна скарга в новій редакції.

Скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 04 червня 2016 року № 1402-VIII без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідач вважає, що при вирішенні даної справи необхідно застосовувати висновки Верховного Суду зроблені у рішенні від 01 листопада 2018 року по справі №0640/3835/18, яке залишене без змін постановою ВП ВС від 13 травня 2020 року.

Також Господарський суд Запорізької області зазначив, що застосуванню підлягають висновки Верховного Суду викладені у рішенні від 16 червня 2020 року по справі № 620/1116/20.

6. Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою, на підставі неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).

26 травня 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття касаційного провадження.

Клопотання мотивоване тим, що Верховний Суд при відкритті касаційного провадження без поважних на те причин поновив строк на касаційне оскарження вказаних рішень. Висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, зазначені скаржником у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до цієї справи.

31 травня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу. Позивач вважає, що відповідне право він набув з 01 січня 2020 року, у зв`язку із набранням чинності підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування».

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року задоволено заяви суддів Загороднюка А.Г., Білак М.В., Соколова В.М. про самовідвід. Відведено суддів Загороднюка А.Г., Білак М.В., Соколова В.М. від участі у розгляді касаційного провадження у справі № 280/2092/20.

7. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2021 року визначено склад колегії суддів: Стрелець Т.Г. (головуючий суддя), Стеценко С.Г., Тацій Л.В.

Верховний Суд призначив касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2016 року №997-VIII, на підставі пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України, ОСОБА_1 звільнений з посади судді Господарського суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Господарського суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року № 4к, ОСОБА_1 виключено зі складу суду у зв`язку із виходом у відставку.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

24 грудня 2019 року позивач звернувся з заявою до Господарського суду Запорізької області, в якій просив, у зв`язку зі зміною з 01 січня 2020 року розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», видати довідку про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, станом на 01 січня 2020 року.

10 січня 2020 року Господарським судом Запорізької області складено та надано ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці № 08-13/14, в якій зазначено, що станом на 01 січня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 47 295,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 31530,00 грн., доплата за вислугу років (50%) - 15765,00 грн.

В довідці від 10 січня 2020 року № 08-13/14 зазначено, що вона видана на підставі особового рахунку за січень 2020 року.

Позивач, не погодившись із розміром зазначеного в довідці посадового окладу та доплати за вислугу років, неодноразово звертався до відповідача з запитами та вимогами надати іншу довідку, в якій зазначити правильний розмір суддівської винагороди.

05 березня 2020 року Господарським судом Запорізької області складено та надано ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці № 05-62/15, в якій зазначено, що станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 113 508,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 75 672,00 грн., доплата за вислугу років (50%) - 37 836,00 грн.

В довідці від 05 березня 2020 року № 05-62/15 зазначено, що така видана на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII; Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-ІХ; Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Не погодившись з правомірністю дій відповідача щодо видачі зазначених довідок, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам касаційної скарги, заявленому клопотанню про закриття касаційного провадження, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно пункту першого якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року по справі №910/719/19 вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

10. Як вже зазначалось, Господарський суд Запорізької області, вказавши пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі наполягав на застосуванні судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні норм права без урахування висновку Верховного Суду зробленого у подібних правовідносинах у рішенні від 01 листопада 2018 року по справі № 0640/3835/18 та рішенні від 16 червня 2020 року по справі № 620/1116/20.

Скаржник зазначив, що оскільки позивач не пройшов кваліфікаційне оцінювання, розмір його щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, обчислювався та виплачувався з урахуванням положень абзацу другого пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VII як судді, що не пройшов кваліфікаційне оцінювання.

Розмір посадового окладу судді місцевого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, не може виступати базовим для розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки станом на 01 січня 2020 року такий розмір посадового окладу передбачений виключно для тих суддів, що виконали спеціальну вимогу пункту 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VII. Загальним же розміром посадового окладу, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 01 січня 2020 року, є посадовий оклад, встановлений частиною третьою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, із розрахунку 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наведені доводи і стали підставою для відкриття касаційного провадження за скаргою цією скаргою.

11. Колегія суддів КАС ВС зауважує, що на час виходу позивача у відставку чинним був Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07 липня 2010 року (далі - Закон № 2453-VІ).

30 вересня 2016 року набрав чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Законом № 1402-VIII запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI .

Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 01 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII зі змінами.

Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

12. Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності підстав для відкриття касаційного провадження за скаргою Господарського суду Запорізької області на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів КАС ВС зазначає про таке.

В межах справи № 0640/3835/18 розглядався позов ОСОБА_2 (суддя у відставці з 16 липня 2015 року) до Житомирського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому він просив:

- визнати дії заступника начальника Житомирського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області О.М. Стоцької, у відповіді від 19 червня 2018 року №Ш-307 на його звернення, у відмові йому у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплаті його з 01 червня 2018 року без обмеження граничним розміром - протиправними.

- зобов`язати Житомирське об`єднане УПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплачувати позивачу, як судді апеляційного суду Житомирської області у відставці, вищевказане щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до довідки апеляційного суду Житомирської області від 13.06.2018 року №3-297/03/129/2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 104 622 грн. 80 коп., з врахуванням раніше виплачених коштів, починаючи із 01 червня 2018 року.

За наслідком розгляду цієї справи колегія суддів КАС ВС 01 листопада 2018 року прийняла рішення, яке залишене без змін постановою ВП ВС від 13 травня 2020 року про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог заявлених у справі № 0640/3835/18 суди дійшли висновку, що спірні правовідносини виникли не щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який виходить у відставку, а щодо перерахунку розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Оскільки позивач вийшов у відставку 16 липня 2015 року, тобто до 30 вересня 2016 року, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII на нього не поширюються. Ці правовідносини на час виникнення спору і на теперішній час регулюються частиною четвертою статті 142 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. У контексті спору ключовим є правове питання: чи є «відповідною» для перерахування щомісячного довічного грошового утримання позивача посада судді Апеляційного суду Житомирської області, який пройшов кваліфікаційне оцінювання?

На час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством були по-різному визначені вимоги для отримання суддівської винагороди суддями, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом № 1402-VIII, та суддями, які ще не пройшли кваліфікаційне оцінювання, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку до 30 вересня 2016 року та звернувся до територіального органу ПФУ за відповідним перерахунком до 01 січня 2020 року - дати набрання чинності підпунктом 16 пункту 1 розділу I Закону № 193-IX, яким були виключені пункти 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Виключення пунктів 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII на підставі Закону № 193-IX та визнання положень пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII такими, що не відповідають Конституції України згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, є обставинами, які впливають на інше застосування норм матеріального права, ніж у цій зразковій справі, після набрання чинності Законом № 193-IX та постановлення вказаного Рішення Конституційним Судом України.

Наведене свідчить, що правовідносини у справі № 0640/3835/18 виникли щодо оскарження дій пенсійного органу по відмові у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі виданої йому довідки. Крім того, такі правовідносини охоплюють період чинності пунктів 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Натомість правовідносини за позовом ОСОБА_1 виникли з приводу інформації зазначеної у довідці суб`єктом її видачі. Періодом таких відносин є 01 січня 2020 року по 18 лютого 2020 року включно, коли пункти 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII були вже виключені на підставі Закону № 193-IX. В той же час, як зазначено ВПВС у постанові від 13 травня 2020 року по справі 0640/3835/18 положення пункту 25 на позивача не розповсюджуються, оскільки він вийшов у відставку до 30 вересня 2016 року.

13. Стосовно подібності правовідносин у зразковій справі № 620/1116/20 та справі 280/2092/20, колегія суддів звертає увагу на те, що в межах справи № 620/1116/20 розглядався позов ОСОБА_3 (судді у відставці з 07 червня 2018 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому він, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії та рішення ГУ ПФУ від 05 березня 2020 року про відмову в перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою від 25 лютого 2020 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити йому, як судді у відставці, перерахунок та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області від 25.02.2020 № 03/36-740, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2020.

Рішенням КАС ВС від 16 червня 2020 року позов ОСОБА_3 задовольно частково. Визнано протиправним рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 05 березня 2020 про відмову в перерахунку ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою від 25 лютого 2020 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_3 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області від 25 лютого 2020 року № 03/36-740, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Отже спір у 620/1116/20 також виник між суддею у відставці та пенсійним органом, який відмовив в перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Задовольняючи позов частково КАС ВС керувався тим, що позивач вийшов у відставку після набрання чинності Законом № 1402-VIII, тобто до ухвалення рішення Конституційним Судом України від 18 лютого 2020 року по справі № 2-р/2020, на нього розповсюджував свою дію пункт 25 вказаного Закону.

14. Підсумовуючи викладене, колегія суддів КАС ВС доходить висновку, що постанова ВП ВС від 13 травня 2020 року по справі № 0640/3835/18 та зразкове рішення по справі № 620/1116/20 прийняті у справах за інших правовідносин, які не є подібними до справи, що розглядається, а тому зроблені в них висновки не можуть братись до уваги в контексті обґрунтування касаційної скарги Господарського суду Запорізької області наявністю підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Вказане виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення за касаційною скаргою Господарського суду Запорізької області, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Враховуючи наведене, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.

З огляду на викладене, керуючись статтями 328, 339, 345 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі № 280/2092/20 задовольнити.

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Господарського суду Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 280/2092/20, яке було відкрито з підстави, встановленої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Стрелець Т.Г.

Судді Стеценко С.Г.

Тацій Л.В.