Справа № 682/2487/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 682/2487/23

Головуючий у 1-й інстанції: Зеленська В.І.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

27 лютого 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Волинської області Департаменту патрульної поліції на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Волинської області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону УПП Волинської області сержанта поліції Кайдика Сергія Юрійовича про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

26.09.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону УПП Волинської області сержанта поліції Кайдика Сергія Юрійовича, Управління патрульної поліції Волинської області про скасування постанови серії БАВ № 367197 від 14.09.2023 р про накладення адміністративного стягнення у виді 3400 грн штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.10.2023 позов задоволено частково.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 367197 від 14.09.2023 року, винесеної поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону УПП Волинської області сержантом поліції Кайдикою Сергієм Юрійовичем, в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн 00 коп.

Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП і обмежитись відносно нього усним зауваженням та провадження по справі закрити за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Змінено захід стягнення у постанові серії БАВ № 367197 від 14.09.2023 року, винесеної поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону УПП Волинської області сержантом поліції Кайдикою Сергієм Юрійовичем, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн 00 коп.

В решті заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду на 27.02.2024 о13:45.

Позивач в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що КАС України встановлено скорочений строк розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи здійснено засобами телефонного зв`язку.

Однак, здійснити повідомлення позивача за номером телефону, вказаним у позовній заяві, суду не вдалось, оскільки абонент не відповідає на дзвінки.

Враховуючи положення ч.2 ст. 268 КАС України ОСОБА_1 вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, 14.09.2023 року, поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону УПП Волинської області сержантом поліції Кайдикою С.Ю. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 367197, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, та з урахуванням ст. 36 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. (а.с.6)

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 14.09.2023 о 13 год 01 хв на Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 101 км с. Піддубці водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом перевищив встановленні обмеження швидкості руху у населеному пункті більше ніж на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 100 км/год та керував транспортним засобом із австралійським посвідченням водія, яке не входить в перелік Віденської конвенції про дорожній рух № 2614-VIII, відповідно не мав права керувати транспортним засобом на території України, чим порушив п. 21"А" та п.12.1 ПДР України.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а в оскаржуваній постанові накладено стягнення з врахуванням статті 36 КУпАП, становить 3400 грн, при цьому, санкція ч. 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому суд змінив захід стягнення застосований постановою серії БАВ № 367197 від 14.09.2023 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.3. ПДР та ст. 14 Закон України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 14 Закон України «Про дорожній рух», встановлено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством; виконувати передбачені законом вимоги поліцейського.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Крім того, згідно з вимогами ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року №14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відеореєстраторів патрульних» чітко регламентовано, що кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до копії паспорту типу Р, AUS, НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Австралії (а.с.7-8).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбачених статтями 283, 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 367197 від 14.09.2023 року, вбачається, що до постанови додається відеоматеріали TruCAM 008399 та відео з нагрудного реєстратора 477913.

Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/25168 (а.с. 52), виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 19.01.2022 року та чинного до 19.01.2023 року, підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № TC0003Q8 до застосування, а тому відсутні підстави ставити під сумнів результати вимірювання швидкості транспортного засобу даним приладом.

З досліджених відеоматеріалів TruCAM LTI 20/20 ТС000308, та портативного відеореєстратора 474305, якими підтверджуються як те, що крім транспортного засобу автомобіля, за кермом якого був позивач, не вбачається інших транспортних засобів, так і швидкісний режим автомобіля під керуванням останнього, який складав 100 км./год. при допустимому 50 км./год., чим порушено п.п. 12.4 ПДР.

Крім того, з оскаржуваної постанови встановлено, що позивач керував транспортним засобом із австралійським посвідченням водія, яке не входить в перелік Віденської конвенції про дорожній рух № 2614-VIII, відповідно не мав права керувати транспортним засобом на території України, чим порушив п. 21"А" ПДР України.

Щодо вказаного правопорушення, слід зазначити, що існує три міжнародні конвенції: Паризька міжнародна конвенція про автомобільний рух 1926 року, Женевська конвенція про дорожній рух 1949 року і Віденська конвенція про дорожній рух 1968 року.

Віденська конвенція про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Указом Президії ВР УРСР № 2614-У11І від 25.04.1974 визначає, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке водійське посвідчення, яке відповідає вимогам додатку № 6 до даної Конвенції та будь-яке водійське посвідчення, яке відповідає додатку № 7 до даної Конвенції, при умові, що воно надається з відповідним національним водійським посвідченням.

Разом з тим, Австралія не входить до переліку країн-підписантів Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, яка ратифікована Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974.

При цьому, Австралія є стороною Женевської конвенції про дорожній рух 1949 року, проте стороною такої Конвенції не є Україна.

За таких обставин, саме по собі посвідчення водія Канади, без міжнародного посвідчення водія, не дає право позивачу керувати транспортними на території України.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Водночас, даючи оцінку підставам для звільнення ОСОБА_1 на підставі статті 22 КУпАП від адміністративної відповідальності, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, з аналізу зазначених вище положень Кодексу адміністративного судочинства України місцевий суд як адміністративний може лише перевіряти оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень щодо законності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, при цьому може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі.

Статею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, згідно примітки до статті 22 КУпАП, положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки позивачем вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 та ч.2 ст.126 КУпАП, положення статті 22 цього Кодексу в даному випадку не застосовуються.

При цьому відповідно до статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 1 статті 122 та ч.2 ст.126 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про можливість застосування судом статті 22 КУпАП при вирішенні питання про звільнення від адміністративної відповідальності, враховуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з огляду на неправильне застосування цим судом норм права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Волинської області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.