Справа № 160/23308/23
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/23308/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023р. у справі №160/23308/23
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Військової частини НОМЕР_1 визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2023р. ОСОБА_1 , звернувся за допомогою поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-3/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.09.2023р. у справі №160/23308/23 відкрито провадження за вищезазначеним позовом та справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін /а.с. 18/.

Позивач у адміністративному позові посилається на порушення своїх прав відповідачем, та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій, за 2019 рік в кількості 14 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нараховувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення за 2019 рік кількості 14 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023р. у справі №160/23308/23 адміністративний позов задоволено (суддя Лозицька І.О.) /а.с. 28-30/.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції у цій справі, 26.12.2023р. подав за допомогою системи «Електронний суд» безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом апеляційної інстанції 27.12.2023р.

Відповідач посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішенням у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив скасувати рішення суду першої інстанції від 18.12.2023р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі /а.с. 34-36/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023р. з метою забезпечення апеляційного розгляду апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023р. у справі №160/23308/23 з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи /а.с. 41/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 19.01.2024р. /а.с. 47/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2024р. у справі №160/23308/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 /а.с. 48/ і призначено розгляд справи №160/23308/23 у порядку письмового провадження з 20.02.2024р., про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи шляхом направлення повістки засобами електронного зв`язку /а.с. 50 -55/

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач у справі, проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 28.09.2024р. /а.с. 7/.

21.08.2023р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зокрема надати довідку про нараховане (із зазначенням видів грошового забезпечення) та виплачене грошове забезпечення за період служби позивача (щомісячно).

Листом від 30.08.2023 вих.№ 835 Військова частина НОМЕР_1 повідомило позивача про те, що:

« - грошове забезпечення та інші одноразові виплати нараховані та виплачені (в тому числі індексація грошового забезпечення) в повному обсязі згідно наказів командира військової частини;

- згідно наказу командира частини про звільнення від 27.02.2021р. № 60 нарахована та виплачена в березні 2021 року компенсація за невикористану додаткову відпустку 2020 рік - 14 діб, 2021 рік - 14 діб як учаснику бойових дій у сумі 11554,88 грн.(в тому числі військовий збір);

- жодних документів на виплату компенсації речового майна до фінансово-економічної служби не надходило. Фінансування відсутнє.» /а.с. 12/.

Отже, позивачу стало відомо, що відповідачем при звільненні позивача зі служби не було виплачено грошову компенсацію за невикористанні за 2019р. календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Бездіяльність відповідача та не виплата грошової компенсації за невикористанні календарні дні за 2019р. додаткової відпустки, як учаснику бойових дій і стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), Законом України №3551-XII від 22.10.1993р. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», (далі Закон №3551-XII), Законом України № 504/96-ВР від 15.11.1996р. «Про відпустки» (далі Закон №504/96-ВР)

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону № 504/96-ВР передбачено, такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до абз.3 п.14 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом № 2011-ХІІ.

Отже вищевказані правові норми дають можливість зробити висновок, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення цього права на отримання не обмежується та не припиняється право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем допущено протиправна бездіяльність стосовно не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а тому суд першої інстанції правомірно визнав таку бездіяльність відповідача протиправною та стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що виплата грошової компенсації за ненаданні під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток не сплачується, колегією суддів, не може бути визнано обґрунтованими та законними, оскільки норми Закону №2011-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.05.2019р. у справі №620/4218/18.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 Законом №2011-ХІІ за 2019 року.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, судом першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення про задоволення позовних вимог, а враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваного судового рішення, не встановлено тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції від 18.12.2023р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023р. у справі №160/23308/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 26.02.2024р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова