Справа № 420/3412/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3412/24
УХВАЛА
28 лютого 2024 року м. Одеса
01 лютого 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 29.01.2024 року) до Управління Служби безпеки України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення з 01.11.2002 року по теперішній час.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.
Ухвалою суду від 06.02.2024 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із зазначенням інших причин поважності його пропуску та підтверджуючих доказів; подання суду уточненої позовної заяви із приведеними у відповідність до п.4 ч.5 ст.160 КАС України позовними вимогами із зазначенням власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; встановлено позивачу строк 10 днів з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків позовної заяви.
14.02.2024 року до суду від позивача засобами поштового зв`язку надійшли:
- заява про поновлення строку звернення до суду;
- уточнена позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить суд:
визнати протиправними дії Управління СБУ України в Одеській області щодо відмови в перерахунку пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
зобов`язати Управління СБУ України в Одеській області провести перерахунок пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення з 01.11.2002 року по 01 січня 2007 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2007 року по теперішній час;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській негайно виконати рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України;
зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у повному обсязі;
розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.
В обґрунтування заяви позивач посилається на висновки, зазначені Верховним Судом у постанові від 11.12.2023 року у справі №380/1907/23 та зазначає, що він є ветераном військової служби з вислугою понад 25 років. 30 грудня 2023 року випадково дізнався що йому не доплачують 5% розміру грошового забезпечення. 3 текстами наказів: (наказ Голови СБУ від 22 жовтня 2002 року №1541- ос, наказ начальника УСБУ в Одеській області від 24 жовтня 2002 року №134-ос) про звільнення з військової служби та протоколом про призначення пенсій за вислугу років від 08.11.2002 не був ознайомлений. З цього приводу написав заяву в УСБУ та ГУ ПФУ в якій просив повідомити причини за якими йому нараховували розмір пенсії 65% замість належних 70%. Листом від 24.01.2024 р. ГУПФ України в Одеській області повідомило, що згідно з матеріалами пенсійної справи, а саме протоколу про призначення пенсії за вислугу років від 08.11.2002 року, позивача звільнено зі служби в запас, тому пенсію за вислугу 25 років призначено в розмірі 65% відповідних сум грошового забезпечення. Згідно архівної довідки УСБУ в Одеській області від 29.01.2024 року звільнений з військової служби за пунктом «б» статті 67 (за станом здоров`я) та виключений із списків особового складу з 01 листопада 2002 року (наказ Голови СБУ від 22 жовтня 2002 року №1541-ос, наказ начальника УСБУ в Одеській області від 24 жовтня 2002 року №134-ос). Таким чином, при звільнені з військової служби, в протоколі про призначення пенсії за вислугу років від 08.11.2002 який був прийнятий після звільнення позивача та без його відома, не було враховано Довідку МСЕ № 084790 від 23.01.2003 р. про інвалідність отриману під час проходження військової служби та накази СБУ про звільнення за станом здоров`я та виключення із списків особового складу. На протязі 2023 року, згідно із частинами 2 і 3 статті 51 Закону України №2262-ХІІ, були розглянуті позовні заяви колег-пенсіонерів СБУ, та винесені позитивні рішення на їх користь адміністративними і апеляційними судами. З вини державного органу який не надав своєчасно необхідних документів для перерахунку пенсій, розгляд справ проводився без обмеження строком. Як приклад 10 суддів адміністративних суддів (у заяви наведені номери справ Одеського окружного адміністративного суду) та 30 суддів апеляційних судів, всього 40 суддів не зобов`язували подавати заяви про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав.
Розглянувши заяву позивача, суд дійшов наступного.
Перш за все, суд констатує, що позивач фактично намагається оскаржити підставу призначення пенсії та відсоток її основного розміру від грошового забезпечення, починаючи з моменту її призначення - 01.11.2002 року і по теперішній час.
При цьому будь-яких нових зрозумілих та доречних аргументів, чому більш ніж 20 років він не цікавився ані розміром, ані складовими своєї пенсії, у зв`язку з якими об`єктивно непереборними обставинами він допустив таку тривалу бездіяльність.
У поданій новій заяві від 14.02.2024 року позивачем не наводиться подібних обставин та аргументів.
Щодо випадковості усвідомлення недоплати пенсії з 2002 року, то суд цей довід до уваги взяти не може в якості поважної причини пропуску строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з цим, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі Рисовський проти України підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.
Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.
Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").
Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до ч.2 якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі №340/1019/19).
Позивач просить суд зобов`язати Управління СБУ України в Одеській області та ГУПФ України в Одеській області провести перерахунок пенсії йому з 01.11.2002 року у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Позов у даній справі поданий 29.01.2024 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дати, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його прав у вигляді недоплати 5% грошового забезпечення.
Наразі позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутися до суду у визначений законодавством строк протягом часу з моменту призначення йому пенсії, у тому числі які перешкоджали йому для здійснення запитів до органу ПФУ щодо розміру та складових його пенсії, тобто убачається пасивна поведінка щодо реалізації своїх прав.
Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 11.12.2023 року у справі №380/1907/23, оскільки правові позиції щодо застосування норм КАС України стосовно підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом не підлягають застосуванню автоматично, не мають універсального характеру, без урахування обставин конкретної справи, що розглядається судом, на що звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 року у справі №154/3029/14-ц.
Суд не може прийняти до уваги листування позивача з ГУПФ України в Одеській області (заява позивача від 02.01.2024 року, на яку отримано відповідь ГУПФ України в Одеській області від 24.01.2024 року) як поважну причину пропуску строку звернення до суду з позовом, оскільки дата подання заяви відповідачу та дата отримання або неотримання взагалі на неї відповіді не змінюють порядок обчислення строку за ч.2 ст.122 КАС України.
Такі обставини свідчать лише про тривалу бездіяльність позивача для з`ясування стану належних йому пенсійних виплат та їх складових.
В іншому випадку виникає ситуація, коли суд повинен погодитись із такою тривалою бездіяльністю та незалежно від дати направлення запиту на адресу органу ПФУ, обумовленою виключно бажанням позивача, вважати поважною причину пропуску строку.
Щодо посилань позивача на 10 справ, у яких Одеським окружним адміністративним судом задоволені позовні вимоги пенсіонерів до Управління СБУ в Одеській області, то суд зазначає, що предметом розгляду цих справ було зобов`язання відповідача видати позивачам оновлених довідок про розмір грошовою забезпечення станом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, із здійсненням розрахунку складових грошового забезпечення визначеним шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом па 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт за відповідною або аналогічною посадою.
В цій категорії справ, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.12.2023 року у справі №380/1907/23, прийнятої при розгляді подібних правовідносин, сформував такий правовий висновок: «Видача довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії державними органами, зазначеними в пункті 2 Порядку № 45, є одним з етапів реалізації права особи на перерахунок пенсії в порядку, установленому статтею 63 Закону №2262-ХІІ. Згідно із частиною третьою статті 51 цього Закону перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно із цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Тому до правовідносин щодо оскарження неправомірних дій чи бездіяльності уповноважених на те суб`єктів владних повноважень щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та членам їх сімей, не підлягає застосовуванню встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Застосування вказаного строку звернення до адміністративного суду унеможливить реалізацію права, передбаченого статтею 63 Закону №2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої статті 51 цього Закону щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком у разі непроведення перерахунку з вини державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії».
Позовні вимоги ОСОБА_1 не стосуються зобов`язання відповідачів видати такі довідки, обставини його справи взагалі не є подібними до наведених ним прикладів судової практики.
Суд обмежений у питанні поновлення строку звернення до суду з позовом в частині викладення підстав поважності причин пропуску цього строку, оскільки ч.1 ст.121 КАС України містить застереження, що суд поновлює строк, встановлений законом, за заявою учасника справи, на відміну від продовження строку, встановленого судом (ч.2 ст.121 КАС України, який може бути продовжений і з ініціативи суду). Така оцінка судом фактичних обставин справи та доказів не може свідчити про надмірний формалізм у підходах до вирішення питання поновлення строку, навпаки, на думку суду, сприяє юридичній визначеності у правовідносинах та стимулює учасників процесу до добросовісного ставлення до реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом запобігання створенню штучних умов для поновлення строку звернення до суду з позовом, та використання прикладів судової практики з метою, що не відповідає обов`язку суду враховувати висновки щодо застосування норм права, а не відірвані від контексту фактичних обставин правові позиції суду касаційної інстанції.
Причини пропуску строку, наведені у заяві, суд оцінює як такі, що не свідчать про непереборний характер таких обставин в контексті можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк, та про поважність причин пропуску строку.
Виходячи із встановлених обставин та враховуючи вищенаведені правові позиції суд вважає, що аргументів, належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали звернення і не залежали б від волі позивача, із змісту заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, поданої позивачем на виконання ухвали суду від 06.02.2024 року, не вбачається, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду. При цьому позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху вказані підстави, які визнані судом неповажними, а тому заява позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі не підлягає задоволенню як необґрунтована (ч.1 ст.121 КАС України).
Згідно п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути позивачу відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України, п.9 ч.4 ст.169 цього Кодексу.
Відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 121, 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд
Копію ухвали разом з позовною заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві не пізніше наступного дня після постановлення ухвали (ч.6 ст.169 КАС України).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення у повному обсязі до суду апеляційної інстанції.

Ухвала складена та підписана 28.02.2024 року у зв`язку із перебуванням судді М.М.Аракелян з 16.02.2024 року по 27.02.2024 року включно у відпустці.

Суддя М.М. Аракелян