Справа № 140/34324/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/34324/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 , відповідач 2), про визнання протиправними дій відповідачів щодо неналежного розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби та ненадання обґрунтованої відповіді про результати розгляду рапорту; зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорти позивача про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з урахуванням Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 - військовослужбовець, що проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , є командиром механізованої роти механізованого батальйону 42 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.03.2023 року, за наказом №199.

10.04.2023 позивач звернувся до командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_4 з рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби згідно підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком - інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними медичними висновками.

Відповідно до подання та акту бесіди всім командуванням в/ч НОМЕР_1 було погоджено рапорт на звільнення та скеровано для розгляду та винесення наказу до в/ч НОМЕР_2 .

На даний час рішення згідно з поданим ним рапортом не прийнято та з військової служби його не звільнено.

Вказує, що у червні 2023 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь від ТВО начальника управління штабу Військової частини НОМЕР_2 щодо направлення документів на доопрацювання.

Позивач вважає такі дії щодо неприйняття рішення про його звільнення протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Звертає увагу суду, що Законом №2232-ХІІ передбачені чіткі підстави звільнення з військової служби, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками та перелік необхідних документів, які повинен подати військовослужбовець на підтвердження вказаних обставин. Відповідні документи ним було долучено до рапорту.

Зауважує, що відповідач невірно трактує норми чинного законодавства, протиправно вимагає додаткові документи, які не передбачені законом та всупереч вимогам чинного законодавства військовою частиною не було прийнято рішення про його звільнення з військової служби згідно поданого рапорту.

Уважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом, просить його задовольнити.

У відзиві на позовну заяву, що одержаний судом 12 грудня 2023 року №100797/23 представник відповідача в/ч НОМЕР_1 позовних вимог не визнав (арк.спр. 83-84). Вказав на те, що до військової частини надійшов рапорт позивача про звільнення його з військової служби. Оскільки командир Військової частини НОМЕР_1 не є командиром корпусу або командувачем військ оперативних командувань і посадовою особою, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них, а тому не має повноважень за власним рішенням звільняти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 з військової служби, відтак документи військовослужбовця було направлено до вищого керівництва 03.05.2023 за вих.№ 3183.

За результатами розгляду вказаного рапорту до в/ч НОМЕР_1 надійшов лист від 05.05.2023 №501/3/884 , зі змісту якого вбачається, що в процесі ознайомлення з рапортом та долученими до нього документами було встановлено відсутність матеріалів, які підтверджують факт перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення, як особи, яка здійснює догляд на непрофесійній основі за особою, яка його потребує. Повідомляє, що, станом на 02.10.2023, нового рапорту на звільнення або жодних інших документів про підтвердження факту перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення від капітана ОСОБА_3 до командування військової частини НОМЕР_1 не надходило.

А тому, у командування військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для повторного розгляду рапорту на звільнення капітана ОСОБА_3 від 13.04.2023 року, вх. 2232, оскільки такий рапорт був реалізований у військовій частині НОМЕР_1 позитивно.

З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 (в/ч НОМЕР_2 ) у поданому відзиві на позов від 12 грудня 2023 року №100461/23 зазначив, що у матеріалах до звільнення відсутні письмові докази щодо підтвердження факту перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення, як особи, яка здійснює догляд на непрофесійній основі за особою, яка його потребує. В свою чергу, положенням п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, встановлено виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи) та не включать таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби.

А тому розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язаний приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язаний повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття, яке було оформлено службовим листом від 05.05.2023 року №501/3/884, що виключає твердження позивача про «бездіяльність» з боку відповідача.

Крім цього, в/ч НОМЕР_2 посилається на неналежність довідки ЛКК для підтвердження обставин на звільнення, у зв`язку із чим Військовою частиною НОМЕР_2 було повернуто матеріали для доопрацювання, зокрема надання висновку МСЕК та належним чином засвідчених копій документів.

Вказує на те, що підставою для звільнення згідно з підпунктом г п. 3 ч. 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ за наявності зазначених вище документів є відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Позивачем такий факт не підтверджено.

Посилаючись на наведене, просить в позові відмовити.

Інших заяв по суті справи чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 79).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира механізованої роти механізованого батальйону 42 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.03.2023, за наказом №199.

10.04.2023 позивачем подано рапорт командиру 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 про звільнення, з підстав необхідності здійснення постійного догляду за батьком інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 . При цьому додано наступні підтверджуючі документи: нотаріально завірену копію свідоцтва про народження та паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію Довідки МСЕК №046531 від 27.11.2003 року про встановлення ІІ групи інвалідності (на 1 арк.); заключення ЛКК №84 від 28.02.2023 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №428; нотаріально завірену копію свідоцтва про розірвання шлюбу; Довідку про склад сім`ї; акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №521 від 07.04.2023 року; копію рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій №3/111/1/1165 від 20.01.2015 року; копію посвідчення УБД.

Відповідно до рапорту (арк. спр. 17-19) позивач просив командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , який згідно з висновком ЛКК №84 від 28.02.23 за станом здоров`я потребує стороннього догляду (арк. спр.8 зворот -9).

В свою чергу, від ТВО начальника управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 надійшло повідомлення №501/3/884 від 05.05.2023 (арк.спр.48) командиру в/ч НОМЕР_1 про направлення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, у зв`язку із відсутністю підтверджуючих фактів перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення, як особа, яка здійснює догляд на непрофесійній основі за особою, яка його потребує, оскільки право на звільнення мають військовослужбовці, які є членами сім`ї першого ступеня споріднення (не більше одного) особи з інвалідністю II групи, зайняті постійним доглядом за нею, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий постійний догляд, що підтверджується в порядку, встановленому КМУ.

У зв`язку з фактичною відсутністю рішення щодо розгляду рапорту та повернення поданого позивачем пакету на звільнення, представник позивача повторно звернувся з рапортом про звільнення військовослужбовця до Міністерства оборони України, однак і він не був розглянутий належним чином, та безпідставно повернутий власнику на доопрацювання.

На даний час рішення по розгляду рапорта позивача не прийнято.

Позивач зауважує, що надання підтвердження щодо факту перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення, як особа, яка здійснює догляд на непрофесійній основі за особою, не є обов`язковою вимогою ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому у відповідача відсутні причини повернення рапорту та вимога щодо надання додаткових документів.

Разом з тим відсутність перебування на обліку по догляду за власним батьком не є перешкодою необхідності здійснення такого догляду сином за батьком, який цього потребує.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з діями відповідачів щодо неналежного розгляду рапорта військовослужбовця про звільнення з військової служби за пп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008).

Відповідно до п. 2 Положення №1153/2008, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять, зокрема, військову службу за контрактом осіб рядового складу.

За приписами пп.г) п.3, ч.5 ст.26 Закону №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пп.2 п.225 розд.ХІІ Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з п.233 розд.ХІІ Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Відповідно до п.12 розд.І Положення №1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України./

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008, накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Враховуючи викладене, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця приймається відповідне рішення.

Пунктом 1.5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 за №611/25388 (далі Інструкція №333), передбачено, що командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні заклади), установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Відповідно до п.1.6 розд. І Інструкції №333, організація і стан обліку особового складу у військових частинах і з`єднаннях покладаються на начальників штабів військових частин і з`єднань.

Підпунктом 11.1 пункту 11 розділу ІІ Інструкції №333 визначено, що накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 (зі змінами), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (пп.12.10 п.12 розд.ІІ Інструкції №333).

Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (п. 12.11 Інструкції №333).

Як встановлено судом, 10.04.2023 позивач звернувся до командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_4 з рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби згідно підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком - інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 (зворот арк.спр. 17-19).

Тобто, позивач подав рапорт про звільнення прямому безпосередньому командиру.

Надалі зазначений рапорт позивача було розглянуто командуванням в/ч НОМЕР_4 , який клопотав по суті рапорту перед командиром в/ч НОМЕР_2 для винесення наказу (арк.спр.15-16).

На адресу командиру в/ч НОМЕР_1 05.05.2023 за вих.№ 501/3/884 за підписом ТВО начальника управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 надійшли службові матеріали до звільнення капітана ОСОБА_1 для доопрацювання з підстав відсутності документів, що підтверджують факт перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення, як особа, яка здійснює догляд на непрофесійній основі за особою, яка його потребує (арк.спр.17).

З огляду на встановлені під час розгляду справи вищенаведені обставини та надані всі документи передбачені частиною 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ, суд вважає неспроможними посилання відповідача 2 про направлення документів для доопрацювання.

Згідно із ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України визначено Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.01.2017 за №94/29962 (далі Інструкція №735).

Згідно з п.2 розд.ІІ Інструкції №735, письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Відповідно до п.5 розд.ІІ Інструкції №735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини (п.7 розд.ІІІ Інструкції №735).

Судом встановлено, що рапорт ОСОБА_1 від 10.04.2023 відповідає вимогам, встановленим п.233 розд.ХІІ Положення №1153/2008.

Отже, відповідач у силу наведених норм Інструкції №735, був зобов`язаний зареєструвати рапорт позивача, розглянути у встановленому порядку та надати останньому письмову відповідь по суті рапорту.

Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що відповідач 1 та 2 діяли в межах Інструкції №735.

Розглядаючи спір у цій справі, суд бере до уваги також звернення представника позивача, адвоката Лавренчука О.В., до Міністерства оборони України (лист від 06.07.2023), , яке опосередковано вказує на подання позивачем відповідачу 1 рапорта про звільнення з військової служби.

На думку суду, зазначеного рапорту відповідач 2 по суті не розглянув, однак листом від 05.10.2023 №8377 відповідач 1 повідомив, що рапорт ОСОБА_1 від 13.04.2023 був реалізований у в/ч НОМЕР_4 позитивно, а нового рапорту на звільнення від капітана ОСОБА_3 до командування в/ч НОМЕР_1 із клопотанням про його звільнення з військової служби не надходило (арк.спр.11).

Надаючи оцінку підставам повернення рапорту, зазначеним в листі в/ч НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

З копії довідки МСЕК серії МСЕ №046531 від 27.11.2023 випливає, що батькові позивача ОСОБА_2 протипоказана важка фізична праця та встановлена безстроково ІІ група інвалідності захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (арк.спр. 8).

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (фактичного місця проживання особи Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області №521 від 07.04.2023 заявник ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, постійно хворіє та потребує стороннього догляду; розлучений, проживає з сином ОСОБА_1 , який може надавати догляд своєму батькові (арк.спр.71).

Судом не встановлено інших осіб, які можуть здійснювати догляд за батьком військовослужбовця.

Крім того, спільне проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивача за вищевказаною адресою підтверджується довідкою Луківської селищної ради Ковельського району №520 від 07.04.2023 (арк.спр. 10 зворот).

Таким чином, у позивача є підстава для звільнення з військової служби, передбачена підпунктом г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком - особою з інвалідністю ІІ групи.

Суд зауважує, що обставини потреби батька позивача в сторонньому догляді підтверджуються відповідними висновками МСЕК або ЛКК (арк.спр. 8-9).

Системний аналіз норм Положення №1317 та Порядку №189 дають суду підстави до висновку, що видача відповідних висновків, в тому числі і потреби в сторонньому догляді, можуть видаватися як МСЕК так ЛКК, що прямо випливає із наданих їй повноважень.

Суд ще раз наголошує, що згідно п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Так позивач, зважаючи на своє право звільнення з військової служби, 10.04.2023, подав відповідний рапорт з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 , який згідно з висновком ЛЛК за станом здоров`я потребує стороннього догляду у відповідності до вимог Положення №1153/2008.

До рапорту були долучені відповідні документи, які підтверджують зазначені у рапорті обставини, а саме: копія паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження позивача, нотаріально завірену копію Довідки МСЕК №046531 від 27.11.2003 року про встановлення ІІ групи інвалідності (на 1 арк.); заключення ЛКК №84 від 28.02.2023 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №428; нотаріально завірену копію свідоцтва про розірвання шлюбу; Довідку про склад сім`ї; акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №521 від 07.04.2023 року; копію рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій №3/111/1/1165 від 20.01.2015 року; копію посвідчення УБД.

Подання будь-яких інших документів чинним законодавством не передбачено.

Предметом спору у цій справі є розгляд і вирішення рапорту позивача від 10.04.2023 про звільнення його з військової служби з підстав вищевказаних.

Суд зазначає, що нормативними актами, які регламентують проходження військової служби та звільнення визначено, що за поданим рапортом військовослужбовця командиром частини, до повноважень якої входить вирішення порушених у ньому питань, повинно бути прийнято відповідне рішення.

Зокрема, за наслідками питання про звільнення має бути прийнято мотивована відповідь про відмову у задоволенні рапорту або видано наказ про звільнення.

Як вбачається із долучених до справи доказів відповідачем на даний час результативного рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 не прийнято.

В матеріалах справи наявний лист №501/3/884 від 05.05.2023 від ТВО начальника управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 , адресованого на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 про направлення документів ОСОБА_1 для доопрацювання, у зв`язку із відсутністю матеріалів, які підтверджують факт перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення, як особи, яка здійснює догляд на непрофесійній основі за особою, яка такий догляд потребує (арк.спр. 84).

З врахуванням вищенаведеного не заслуговують на увагу суду доводи в/ч НОМЕР_5 про відсутність у військовослужбовця матеріалів, які підтверджують факт перебування на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення, оскільки такі не передбачені Законом №2232-ХІІ та не входять в перелік документів, які слугують підставою для звільнення з військової служби у випадку що стосується позивача.

Суд висновує, що за обставин цієї справи має місце бездіяльність відповідачів щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу з прийняттям відповідного рішення з підстав, наведених у рапорті від 10.04.2023.

Тобто документи, які подав позивач є достатніми та містять всі докази необхідні для прийняття рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 .

Отже, Військовими частинами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду рапорту капітана ОСОБА_1 від 10.04.2023 про звільнення з військової служби, чим порушено право останнього, передбачене пп.г) п.3, ч.5 ст.26 Закону №2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N40450/04, п.64, від 15жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув рапорт ОСОБА_1 від 10.04.2023, то в контексті спірних правовідносин суд вважає за можливе зобов`язати останнього повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних мотивів та підстав , виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, перевіривши юридичну і фактичну обґрунтованість доводів сторін у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 в частині неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 10 квітня 2023 року про звільнення з військової служби та ненадання обґрунтованої відповіді про результати розгляду рапорту.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10 квітня 2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст рішення складено та підписано 27 лютого 2024 року.