Справа № 360/1473/23
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1473/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 грн пропорційно участі в бойових діях за липень 2022 року у відповідності до пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України № 168;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у відповідності до пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України № 168 додаткову винагороду в розмірі 64516,13 грн (шістдесят чотири тисячі п`ятсот шістнадцять гривень тринадцять копійок) за участь в бойових діях в липні 2022 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивача, як і весь особовий склад, було залучено до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань. Відповідне твердження підтверджується витягом із наказу командира оперативно - тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 червня 2022 року № 16/дск.

В період червня-серпня 2022 року позивач перебував у складі роти зв`язку разом із управлінням військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , однак його не було включено до рапорту командира підрозділу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за липень 2022 року.

26 липня 2023 року позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт щодо неотримання ним додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) за липень 2022 року в розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання бойового завдання. В рапорті ОСОБА_1 просив провести перевірку та виплатити йому додаткову нагороду у розмірі 100000 грн за липень 2023 року.

3 приводу поставлених у рапорті питань за рішенням командира військової частини НОМЕР_1 призначено службову перевірку, за результатами якої в доповідній записці встановлено наступне: підстав для нарахування оператору апаратної взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно дням його безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань за період 01 липня 2022 року до 21 липня 2022 року не має.

До Луганського окружного адміністративного суду16.01.2024 через підсистему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає наступне.

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 39 від 26 лютого 2022 року та № 112 від 14 червня 2022 року у спірний період позивач перебував на посаді старшого електрика відділення електрозабезпечення інформаційно - телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Положення про управління військової частини НОМЕР_1 одним із основних завдань інформаційно-телекомунікаційного вузла, у складі якого в спірний період перебував позивач, є організація та забезпечення обміну інформацією в захищеній системі обліку інформації Збройних Сил України (ЗСОІ), мережі обміну службової інформації Міністерства оборони України та Збройних Сил України (МОСІ) та захищеній системі електронного документообігу (СЕДО).

До завдань, передбачених абзацами 1-13 пункту 1 Окремого доручення 913/з/29 позивач у липні 2022 року не залучався.

Жодного бойового розпорядження (наказу) про визначення позивачеві бойових(спеціальних) завдань у спірний період військовою частиною НОМЕР_1 не видавалось.

Позивач перебував у складі відділення електрозабезпечення інформаційно - телекомунікаційного вузла, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 39 від 26 лютого 2022 року та №112 від 14 червня 2022 року, при цьому це відділення було самостійним підрозділом у складі інформаційно-телекомунікаційного вузла (надалі ІТВ), так само як і апаратна та не було підпорядковано начальнику апаратної, тобто ОСОБА_3 . Крім того, ІТВ ( у тому числі відділення електрозабезпечення ІТВ) у липні 2022 року не підпорядковувалось начальнику відділення зв`язку та інформаційних систем, тобто майору ОСОБА_4 , а відповідно штатно-посадового розкладу перебувало в підпорядкуванні начальника штабу-першого заступника командира військової частини. Тому позивач у липні 2022 року не перебував у підпорядкуванні зазначених осіб, у зв`язку з чим пояснення зазначених військових посадових осіб не можуть бути належними доказами у цій справі.

З огляду на те, що у спірний період відсутнє будь-яке підтвердження про виконання бойових (спеціальних) завдань позивачем у відповідності до вимог ПКМУ 168 та Окремого доручення 912/з/29.

Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 01 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено справу розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); зобов`язано відповідача надати докази.

Ухвалою суду від 17 січня 2024 року зобов`язано відповідача надати докази.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце перебування: АДРЕСА_2 ) проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 лютого 2022 року № 39 позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 червня 2022 року № 112 позивача призначено на посаду старшого електрика відділення електрозабезпечення інформаційно телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 28 червня 2022 року № 16/дск позивача включено до складу сил та засобів та безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони з 17 червня 2022 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 липня 2022 року № 140 позивач вибув до Обласного госпіталя ветеранів війни 21 липня 2022 року на лікування.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 серпня 2022 року позивач повернувся з лікування, з 18 серпня 2022 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 05 серпня 2022 року № 207 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» наказано виплатити особовому складу військової частини додаткову винагороду в розмірі 100000 грн за період з 01 липня до 30 липня 2022 року (пункт 2).

Позивач звернувся з рапортом від 22 липня 2023 року до відповідача щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за липень 2022 року.

Згідно з поясненнями ОСОБА_5 від 28 серпня 2023 року зазначено, що в період з червня до серпня 2022 року він обіймав посаду начальника зв`язку та серед його підлеглих на той час перебував ОСОБА_1 , який був оператором РМЗК. При складанні рапорту на додаткову винагороду за липень 2022 року вказаний солдат включений до рапорту про надання винагороди за період з 01 липня до 20 липня 2022 року, оскільки він виконував завдання з особовим складом.

Відповідно до пояснень ОСОБА_6 від 26 серпня 2023 року зазначено, що він обіймав посаду начальника апаратної взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку та ОСОБА_7 перебував у його підпорядкуванні і займав посаду оператор апаратної взводу зв`язку. В липні 2022 року вони проходили службу в підрозділі в м. Краматорськ, займались забезпеченням зв`язку.

Листом від 30 серпня 2023 року № 6949 відповідач повідомив позивача, що за результатами перевірки підстав для нарахуванню позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період з 01 липня 2022 року по 21 липня 2022 року не має.

Відповідно до довідки про доходи позивачу за липень нараховано грошове забезпечення в сумі 14334,70 грн та додаткову винагороду в сумі 30000,00 грн.

Відповідно до медичної довідки № 672 від 19 січня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 25 липня 2022 року до 18 серпня 2022 року, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 2669 терапевтичного відділення, з діагнозом не пов`язаним з проходженням служби та захистом Батьківщини.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої-третьої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова №168 (далі - Постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідними постановами Кабінету Міністрів України до вказаної Постанови № 168 були внесені відповідні зміни та доповнення.

Зі змісту Постанови № 168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

На момент виникнення спірних правовідносин щодо наявності права позивача на отримання виплати додаткової винагороди розміром 100000,00 грн за липень 2022 року в порядку Постанови № 168, правила виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, визначені, окрім іншого, окремим дорученням Міністерства оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі Окреме доручення № 912/з/29).

Відповідно до Окремого доручення № 912/з/29 від 23.06.2022, яким врегульовано виплата військовослужбовцям Збройних Сил України винагороди, передбаченої Постановою № 168 встановлено:

1. Під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань iз всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

За приписами пункту 2 Окремого доручення № 912/з/29 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).

Відповідно до пункту 3 Окремого доручення № 912/з/29 встановлено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. У період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 4 Окремого доручення №912/з/29 керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних групи, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою № 1 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок (додаток № 1 або додаток № 2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та 5 пункту 3 цього доручення.

Відповідно пункту 5 Окремого доручення № 912/з/29 встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам, (начальникам) військових частин.

В наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 -10 цього доручення).

Пунктом 6 Окремого доручення № 912/з/29 встановлено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Пунктом 14 рішення № 912/з/29 від 23 червня 2022 року передбачено, що доручення належить застосовувати з 01 червня 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1 такого змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».

Окремим дорученням № 912/з/29 (застосовується з 01 червня 2022 року) було встановлено порядок нарахування та виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, додаткової грошової винагороди в розмірі 30000,00 грн та 100000,00 грн гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Разом з цим, необхідно звернути увагу на те, що відповідно до вимог п. 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (далі - Положення № 731) нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.3 Положення № 731 на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення в електронній (через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки) або паперовій формі в порядку, визначеному Мін`юстом, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Однак, як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі рішення № 912/з/29 у вигляді окремого доручення, не зареєстровані в установленому порядку в Міністерстві юстиції як нормативно-правові акти.

Також слід зауважити, що фактично нормативно-правовий акт для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди згідно з Постановою № 168 прийнятий Міністерством оборони України лише 25 січня 2023 року. Саме тоді прийнято наказ № 44, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за № 177/39233, і яким внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року (далі - Порядок № 260).

Наказом № 44 від 25 січня 2023 року доповнено Порядок № 260 новим розділом - XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, в якому передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року у розмірі 100000,00 грн виплачується тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Пунктом 4 цього розділу встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Вказаний нормативно-правовий акт набрав законної сили 31 січня 2023 року з моменту офіційного оприлюднення після реєстрації в Міністерстві юстиції України та застосовується з 01 лютого 2023 року, про що безпосередньо зазначено в пункті 3 Наказу №44.

Разом з цим, суд при розгляді цієї справи враховує приписи вищевказаного окремого доручення, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин саме це окреме доручення (№ 912/з/29) визначало порядок та умови виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168 та іншого порядку прийнято не було.

Таким чином, відповідно до Постанови № 168 питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

Ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено бути не може.

Інформацію про можливу участь позивача в бойових діях можливо отримати з Журналу бойових дій, який ведеться у військових частинах відповідно до Інструкції з ведення Історичного формуляру, Історичної довідки та Журналу бойових дій, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 жовтня 2020 року № 363 (далі - Інструкція № 363).

Згідно п. 4 розділу IV Інструкції № 363 журнал бойових дій має такі складові, як: дата запису; загальна обстановка перед початком операції (бою); бойовий склад та угрупування своїх військ та військ противника; співвідношення сил і засобів; коротке викладення завдань військові частині (підрозділу); рішення командиру та бойові завдання, поставлені підпорядкованим частинам (підрозділам); тощо.

За п.п. 1, 2 розділу IV Інструкції № 363 журнал бойових дій ведеться у військових частинах (їх підрозділах) з моменту отримання наказу (директиви) про залучення до ведення бойових дій до моменту завершення виконання завдань у районі бойових дій. Ведення Журналу бойових дій здійснюється в довільній формі на підставі оперативних директив, бойових наказів, розпоряджень, зведень, бойових донесень тощо, а також усних розпоряджень вищестоящих начальників і командирів.

Отже, журнал бойових дій відображає виконання бойових наказів військовою частиною (підрозділом), у тому числі конкретизує дати, бойовий склад, місце їх проведення.

Аналіз відомостей наданих документів не вказують на участь позивача у бойових діях та заходах для виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн.

Суд звертає увагу, що сам факт проходження військової служби у населеному пункті, якій включений до Переліку територіальних громад, що розташований в районі проведення воєнних (бойових) дій, без безпосередньої участі його у бойових діях, не надає військовослужбовцю право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, передбаченою Постановою №168.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах позивач не набув права на отримання, установленою Постановою № 168, додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн за період з 01 липня до 20 липня 2022 року, отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З наведених мотивів суд також критично оцінює посилання позивача на витяг із наказу командира оперативно - тактичного угрупування «Лиман» від 28 червня 2022 року №16/дск.

Крім того, саме по собі видача бойового наказу (розпорядження) не є безумовним доказом виконання військовослужбовцем бойових завдань та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах, а тому вказаний наказ не може підтверджувати безперервне виконання позивачем бойових завдань за липень 2022 року.

Водночас, позивач не заперечує що не приймав участі у бойових діях або заходах безпосередньо в районах де ведуться бойові дії у період здійснення зазначених заходів, не зважаючи на необхідність їх визначення для застосування пропорційності, що передбачена пунктом 1 Постанови № 168.

Позовні вимоги за період з 21 до 30 липня 2022 року також не підлягають задоволенню, оскільки позивач перебував на лікуванні у зв`язку з захворюванням, не пов`язаним з захистом Батьківщини.

Таким чином, жодних доказів, які б свідчили про безпосередню участь позивача у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, матеріали справи не містять.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в адміністративній справі, спростовуються встановленими у справі обставинами та доказами, наданими представником відповідача.

Відповідно до статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Суд не вирішує питання розподілу судових витрат оскільки у випадку відмови у задоволенні позову судові витрати, в силу статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Смішлива