Справа № 461/774/24
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/774/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові

справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

представник позивача адвокат Кульматицька Галина Ярославівна

(м. Львів, вул. К. Левицького, 106/20, РНОКПП НОМЕР_2 )

до

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, )

представник відповідача Шпакова Тамара Миколаївна

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1)

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

адвокат Кульматицька Галина Ярославівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

- поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду для оскарження постанови завідувача сектору-інспектора з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Шинкаренка Олександра Григоровича від 07 липня 2022 року серії РАП №670101380 про накладення адміністративного стягнення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП;

- прийняти позовну заяву до розгляду;

- скасувати постанову завідувача сектору-інспектора з паркування сектору контролю за

дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування

управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської

міської ради Шинкаренка Олександра Григоровича від 07 липня 2022 року серії РАП №670101380 про накладення адміністративного стягнення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову адвокат покликається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 07 липня 2022 року серії РАП №670101380 до повідомлення серії ЛВ №00057467 від 01 червня 2022 року 15 год 13 хв завідувачем сектору-інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Шинкаренком Олександром Григоровичем позивача - ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно з текстом вищевказаної постанови водієм автотранспортного засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 здійснено зупинку за адресою: м. Львів, вул. Снопківська - вул. Волоська - вул. І. Франка - вул, Людкевича перехрестя, чим порушено вимогу підпункту г) пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 Зупинка на перехрестях.

Вищевказану постанову позивачці вручено не було. Про існування постанови позивачці стало відомо із відповіді Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 21.12.2023 року, вих № 2-24547-3701, на адвокатський запит представника позивача - адвоката Кульматицької Г.Я., яка була нею отримана 15.01.2024 року (копію листа відповідача, копію конверту та інформацію про вручення поштового відправлення додано до позовної заяви).

Таким чином, позивачка вважає, що нею дотримано строк на звернення до суду.

Позивач вважає наведену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема, позивач вважає, що посадовою особою відповідача належним чином не був встановлений склад вказаного правопорушення. Відповідачем не надано доказів того, що саме позивач була суб`єктом адміністративного правопорушення.

Позивачка стверджує, що вона станом на 01 червня 2022 року перебувала за кордоном. Зокрема, вона перетнула кордон 06.03.2022 року у пункті пропуску Грушів-Будомєж, після чого на територію України не поверталась. Отже, 01 червня 2022 року позивачка не перебувала на території України та не перебувала за адресою: м. Львів, вул. Снопківська - вул. Волоська - вул. І. Франка - вул. Людкевича (перехрестя), відтак не могла вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження наведених доводів позивач надає суду копію довіреності, строком на 5 років, посвідченої 23.10.2020 року за р.№7018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Думою Г.М., якою право керування транспортним засобом Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 передано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен з яких може діяти самостійно.

Також, позивач вважає, що зупинка автомобіля була здійснена без порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Відтак, посилаючись на відповідні положення Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства, позивач просить заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою від 29.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано стороні час для усунення недоліків.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2024 року, після надходження до суду клопотання про усунення недоліків, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

14.02.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача, посилаючись на наведені у цій заяві доводи та мотиви, просить відмовити у задоволенні заявлених вимог та розглянути справу за відсутності представника відповідача. Обґрунтовуючи відзив, представник відповідача зазначає, що орган уповноважений на винесення постанови мав законні підстави для винесення оскаржуваного рішення про притягнення позивача до відповідальності. Зокрема, відповідач посилається на відповідні фото- та відео- матеріали, які розміщені у мережі Інтернет у відкритому доступі та які фіксують факт правопорушення. З матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб у момент фіксації правопорушення знаходиться саме на заокругленні проїзної частини дороги, що підтверджує здійснення зупинки на перехресті. Отже, наявні подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Транспортний засіб Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 здійснив зупинку за адресою: м. Львів, на перехресті вул. Снопківська - вул. Волоська - вул. І. Франка - вул. С. Людкевича, знаходився на перехресті, що не відповідає вимогам п.15.9 (ґ) розділу 15 ПДР. Оскаржена постанова містить усі необхідні дані щодо фіксації факту вчинення адміністративного правопорушення.

Зважаючи на те. що повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності складено 01 червня 2022 року, а оплату за таке зараховано 06 червня 2022 року, відповідно до ст. 3001 КУпАП, така постанова вважається виконаною та не надсилається відповідальній особі. Також, з оскарженої постанови, інформація у якій зазначена з ЄДРТЗ, вбачається, що саме позивач є власником транспортного засобу і належним користувачем. Тобто, долучена позивачем довіреність не може бути підставою для скасування постанови. Дана довіреність дає право представництва в інтересах власника транспортного засобу уповноважених нею осіб на вчинення певних дій пов`язаних з транспортним засобом, але не свідчить про те, що власником чи належним користувачем даного транспортного засобу є інша особа, а не позивач.

Також, відповідач зазначає, що у даній справі заяв про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності до Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради у визначений законом термін не надходило.

Отже, відповідач вважає, що постанова винесена відповідно до вимог ст.283 КУпАП, у матеріалах фотофіксації чітко видно розгалуження доріг, чим підтверджено розташування транспортного засобу на перехресті. Фотофіксація здійснена з різних ракурсів, де чітко вбачається заокруглення проїзної частини дороги, біля якої розміщено транспортний засіб Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджує факт здійснення зупинки на перехресті. Зважаючи, на вищезазначене, наявні подія і склад адміністративного правопорушення, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не надано жодного доказу, який свідчить про наявність підстав для звільнення її від адміністративної відповідальності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених у ньому. Також, просила врахувати при ухваленні рішення заяву ОСОБА_3 щодо визнання ним факту вчинення адміністративного правопорушення наведеного у постанові та зміст повідомлення відповідача на дану заяву.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з мотивів наведених у відзиві.

Сторони не заперечили проти завершення розгляду справи за їх відсутності.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Питання поновлення строку на оскарження відповідної постанови судом вирішено під час ухвалення рішення про відкриття провадження у справі.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 07 липня 2022 року серії РАП №670101380 до повідомлення серії ЛВ №00057467 від 01 червня 2022 року 15 год 13 хв завідувачем сектору-інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Шинкаренком Олександром Григоровичем позивача - ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 гривень.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 01 червня 2022 року о 15 год 13 хв водієм транспортного засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 , який належить позивачу, здійснено зупинку за адресою Львів, вул. Снопківська вул. Волоська вул. І.Франка вул. С. Людкевича перехрестя, чим порушено вимоги підпункту ґ пункту 15.9 розділу 15 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 Зупинка на перехрестях. Цією ж постановою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 гривень. Роз`яснено порядок оскарження та виконання даної постанови.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю, щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Розділом 15 Правил дорожнього руху, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР), передбачено правила зупинки та стоянки транспортних засобів.

Пунктом 15.1 ПДР встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), що передбачено п.15.2.

Згідно п. 15.9 «ґ» ПДР, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Як вбачається з оскаржуваної постанови позивачу інкримінується порушення підпункту ґ пункту 15.9 розділу 15 ПДР України, а саме зупинка автомобіля на перехресті.

Згідно п.1.10 ПДР України, перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Таким чином, межею перехрестя є місце початку заокруглення проїзної частини дороги.

Відповідно до ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Дослідивши долучені до матеріалів справи фотознімки, які додаються до оскаржуваної постанови та долучені відповідачем до відзиву, суд приходить до висновку, що такі свідчать про наявність обґрунтованих підстав у інспектора для встановлення факту вчинення правопорушення наведеного у оскаржуваній постанові.

Так, зокрема, наведені фотознімки засвідчують розташування автомобіля по відношенню до уявних ліній між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг, час та дату зупинки.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, докази вчинення адміністративного правопорушення містяться на сайті: http://www.inspector.lviv.ua: ідентифікатор для доступу - номер постанови.

З долучених до відзиву фотознімків також видно те, що автомобіль було розміщено у межах зони заокруглення дороги. Отже, наведені фотоматеріали свідчать про те, що доводи позивача щодо незнаходження автомобіля саме на перехресті спростовані в ході розгляду справи. Таким чином, встановлено, що транспортний засіб позивача перебував на перехресті.

Отже, суд відхиляє доводи представника позивача щодо того, що наявні у даній справі докази свідчать про те, що порушення Правил дорожнього руху у даній ситуації не було.

Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі суд також враховує наступне.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи встановлено також те, що станом на 01 червня 2022 року позивач перебувала за кордоном. Зокрема, вона перетнула кордон 06.03.2022 року у пункті пропуску Грушів-Будомєж, після чого на територію України не поверталась. Наведені обставини підтверджено копією паспорта позивача з наявними у ньому відмітками про перетин державного кордону.

Таким чином, встановлено, що 01 червня 2022 року ОСОБА_1 не перебувала на території України, а тому не могла перебувати за адресою: м. Львів, вул. Снопківська - вул. Волоська - вул. І. Франка - вул. Людкевича (перехрестя).

З дослідженої судом копії довіреності, посвідченої 23.10.2020 року за р.№7018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Думою Г.М., встановлено, що позивачем надано право керування транспортним засобом Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен з яких може діяти самостійно. Довіреність чинна протягом 5 років.

З наданої суду копії заяви ОСОБА_3 на ім`я начальника Управління безпеки Смілевського Н.Л. встановлено, що даний громадяни вказує, що саме він, керуючи на підставі вищезгаданої довіреності транспортним засобом Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 , вчинив порушення правил паркування наведене у повідомленні серії ЛВ №00057467 від 01 червня 2022 року. Також, він просить врахувати відповідну заяву, взяти до уваги пропущення ним строків її подачі (за аналогією продовження термінів позовної давності, у зв`язку із оголошенням воєнного стану), а також врахувати факт перебування ОСОБА_1 за кордоном та зняти з неї усі обвинувачення. Штраф ним сплачено.

З повідомлення Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради №3701-вих-112954 від 14.09.2023, яке адресовано ОСОБА_3 на наведену вище заяву, встановлено наступне. За повідомленнями було здійснено оплату у повному обсязі у розмірі 50 відсотків, а тому постанови вважаються виконаними. Крім того, згідно даного повідомлення, ОСОБА_3 відмовлено у поновленні строків подачі відповідної заяви та у задоволенні клопотання про звільнення від адміністративної відповідальності власника автомобіля.

З відповіді Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 21.12.2023 року, вих № 2-24547-3701, на адвокатський запит представника позивача - адвоката Кульматицької Г.Я., яка була врахована при вирішенні питання про поновлення строку оскарження постанови, встановлено наступне. Оскільки постанови, зокрема оскаржена, були виконані шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня вчинення адміністративного правопорушення, вони не надсилалися відповідальній особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення адресату. Отже, відповідач визнав факт винесення оскаржуваної постанови, факт не надсилання її позивачу, а також підтвердив факт сплати штрафу за відповідне правопорушення.

Наведені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача, а також долучені до відзиву докази не спростовують вказаних вище та встановлених судом обставин справи.

При цьому суд відзначає, що у відповідача були об`єктивні підстави вважати, що саме позивач у момент фіксації правопорушення є належним суб`єктом притягнення до відповідальності, адже позивач не здійснила жодних заходів щодо повідомлення уповноважених осіб, зокрема представників МВС, про необхідність внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформації про осіб яким передано транспортний засіб у користування. По суті, саме ця бездіяльність позивача є наслідком притягнення саме її до відповідальності, адже відповідач не володів і не міг володіти даними про фактичного користувача автомобіля, саме внаслідок бездіяльності позивача. Натомість у даній справі ключовим критерієм для визначення законності рішення про притягнення позивача до відповідальності є встановлення та перевірка факту вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, тобто дотримання принципу індивідуальної відповідальності за правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як наведено у рішенні Конституційного Суду України у справі №1-34/2010 від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки". Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено те, що 01 червня 2022 року о 15 год 13 хв позивач на транспортному засобі Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 , не здійснювала зупинку за адресою Львів, вул. Снопківська вул. Волоська вул. І.Франка вул. С. Людкевича (перехрестя), тобто вона не порушила вимоги підпункту ґ пункту 15.9 розділу 15 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 Зупинка на перехрестях, оскільки транспортний засіб був переданий у користування іншій особі, яка визнала факт вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, адже в ході розгляду справи не здобуто належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять факт вчинення саме позивачам наведеного вище правопорушення.

Ухвалюючи рішення у даній справі та наводячи мотиви його ухвалення, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено відсутність складу вищенаведеного адміністративного правопорушення у діях позивача, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю. При цьому, суд також враховує, що винна за наведене у постанові порушення Правил дорожнього руху особа ( ОСОБА_3 ) сплатила штраф, а отже за таких обставин дотримано принцип невідворотності покарання.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 зазначено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім цього, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок відповідних бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову від 07 липня 2022 року серії РАП №670101380 до повідомлення серії ЛВ №00057467 від 01 червня 2022 року, завідувача сектору-інспектора з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Шинкаренка Олександра Григоровича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

представник позивача адвокат Кульматицька Галина Ярославівна

(м. Львів, вул. К. Левицького, 106/20, РНОКПП НОМЕР_2 )

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, )

представник відповідача Шпакова Тамара Миколаївна

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1)

Повний текст судового рішення складений 28.02.2024 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький