Справа № 260/9231/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2024 року м. Ужгород№ 260/9231/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, яким просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30.08.2023 року за №15 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 періоди його роботи в Іршавському виробничому-аграрному об`єднанні садівничих і виноградарських радгоспів з 01.02.1982 року по 26.04.1982 року, в колгоспі «Дружба» з 01.02.1984 року по 31.12.1990 року, в Агропромисловій спілці селян і фермерів «Дружба» з 01.01.1993 року по 26.02.2000 року та здійснити призначення і виплату йому пенсії за віком з 23.08.2023 року;

- стягнути судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з відповідною заявою про призначення пенсії за віком із необхідним документами.

Рішенням від 30 серпня 2023 року за №15 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії З даного рішення вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області не було враховано до страхового стажу позивача всі періоди його роботи в колгоспі «Дружба» згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 та уточнюючої довідки № 19/1 від 16.08.2023 року, періоди роботи з 01.02.1982 року по 26.04.1982 року в Іршавському виробничому-аграрному об`єднанні садівничих і виноградарських радгоспів та з 01.01.1993 року по 26.02.2000 року в Агропромисловій спілці селян і фермерів «Дружба», оскільки на титульній сторінці книжки не повністю зазначено дату її заповнення « 01.02», що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58. До страхового стажу позивача зараховано лише 7 років 11 місяців 0 днів.

Позивач вважає, що у відповідачів відсутні правові підстави для виключення з страхового стажу позивача наведених вище спірних періодів його роботи за наявності трудової книжки, довідки про стаж роботи, довідки про реорганізацію, відомостей про сумарні нарахування зарплати, тощо, оскільки працівник не може відповідати за те чи інше оформлення довідок на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, і це не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову та зокрема зазначає, що 23.08.2023 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", з 01.04.2021 року органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій.

30.08.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком рішенням №15.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи в трудовій книжці внесені з порушенням Інструкції про порядок внесення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, а саме на титульній сторінці книжки не повністю зазначено дату заповнення « 01.02...» та періоди роботи з 01.02.1984 року по 31.12.1990 рік в колгоспі «Дружба», згідно довідки № 19/1 від 16.08.2023 року, оскільки облік відпрацьованого робочого часу, за даний період роботи, зазначено у грошових одиницях, що не передбачено законодавством.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову та зокрема зазначає, що ОСОБА_1 23.08.2023 року звернувся до територіальних органів пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з підпунктом 4.2 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1) встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Пунктом 4.7. передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З огляду на це, вказана заява розглядалась Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, ща результатом розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці не повністю зазначено дату заповнення та періоди з 01.02.1984 року по 31.12.1990 року згідно з довідкою №19/14 від 16.08.2023 року, оскільки облік відпрацьованого робочого часу за даний період роботи зазначено в грошових одиницях, що не передбачено законодавством.

Загалом страховий стаж ОСОБА_1 склав 7 років 11 місяців, чого недостатньо для призначення пенсії за віком в 63 років.

Виходячи із зазначеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.08.2023 року №15 з огляду на відсутність необхідної тривалості страхового стажу.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 23 серпня 2023 року позивач звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за Списком №2, подавши пакет необхідних документів.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для розгляду.

30 серпня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням №15 про відмову у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідно пільгового стажу.

Відповідачем у вищезгаданому рішенні було зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи в трудовій книжці внесені з порушенням Інструкції про порядок внесення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, а саме на титульній сторінці книжки не повністю зазначено дату заповнення « 01.02...» та періоди роботи з 01.02.1984 року по 31.12.1990 року в колгоспі «Дружба», згідно довідки №19/1 від 16.08.2023 року, оскільки облік відпрацьованого робочого часу, за даний період роботи, зазначено у грошових одиницях, що не передбачено законодавством.

Не погодившись з такими діями, щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України №137-V від 14.09.2006 р., яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція).

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974р., у тому разі, коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається в трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника у такому самому порядку, що і трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

- згідно із записами №3 та №4 у період з 01.02.1982 року по 26.04.1982 працював у Іршавському виробничому - аграрному об`єднанні садівничих і виноградарських радгоспів на посаді старшого агронома;

- згідно із записом №7 трудової прийнятий в члени колгоспу і на роботу в колгосп «Дружба» с. Стеблівка з 26.01.1984 року агрономом по захисту рослин;

- згідно із записом №8 позивач був переведений на посаду інженера по техніці безпеки з 10.02.1987 року;

- згідно із записом №9 трудової книжки позивач переведений на роботу орендатором по вирощуванню грубих кормів з 12.03.1990 року;

- згідно із записом №11 позивач звільнений з роботи з 26.02.2000 року в зв`язку з реорганізацією АПССФ «Дружба» в СТОВ «Дружба».

Суд констатує, що всі записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та у відповідності дати, який завірений підписом та печаткою роботодавця.

Доказів, які б свідчили про невідповідність записів у трудовій книжці відповідачем не надано, тому відповідач зобов`язаний зарахувати до стажу вказаний період.

Отже, суд дійшов висновку, що копією трудової книжки позивача підтверджено спірні періоди роботи.

Доказів, що в спірний період позивач не працював на підприємствах зазначених у його трудовій книжці, відповідачами не надано, тому відповідачі зобов`язані зарахувати до стажу вказаний період.

Суд критично ставиться до тверджень Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, що стаж який зазначений у трудовій книжці не підлягає до зарахуванню, тому що на титульній сторінці трудової книжки не повністю зазначено дату заповнення, а зазначено тільки дату та місяць «01.02», оскільки це не може бути підставою для відмови у врахуванні оскаржено періоду роботи.

Належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Наявність недоліків у трудовій книжці позивачка не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в Постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Із зазначеного можна зробити висновок, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В Постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, позивач має відповідні записи у трудовій книжці та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.

Щодо не врахування періоду роботи позивача з 01.02.1984 року по 31.12.1990 року в колгоспі «Дружба», що з 09.01.1992 року реорганізований в Агропромислову спілку селян і фермерів «Дружба», яка з 24.03.2000 року реорганізована в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба», через те, що облік відпрацьованого часу за даний період робота в колгоспі вівся в грошових одиницях, суд зазначає наступне.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 22.09.2023 року №12-09/23 СТОВ «Дружба» (а.с.30) бувшому колгоспі «Дружба», судом встановлено, що в колгоспі «Дружба» був встановлений мінімум трудової участі в карбованцях.

У період з 1966 р. по 1974 роки - встановлений мінімум 120 крб. за рік, з 1975 по 1990 роки встановлений мінімум 250 крб., з 1991 по 26.02.2000 року встановлений мінімум 120л/днів за рік. (довідка №9 від 26.09.2023 року а.с.31)

Крім того, з 1983 року в колгоспі «Дружба» почалося друкування табуляграм.

У позивача ОСОБА_1 - табельний номер 1462. З табуляграму за лютий-грудень 1984 року, січень-грудень 1985 року, січень- грудень 1986 року, січень грудень 1987 року, січень-грудень 1988 року, січень - грудень 1989 року, січень - грудень 1990 року, відомостей про нарахування зарплати по табельних номерах за 1991 рік, 1992 рік, 1993 рік чітко вбачаються відпрацьовані позивачем людино-години та людино-дні, тобто чітко видно трудову участь позивача в колективному господарстві (копії книг обліку розрахунків по оплаті праці, табуляграм та відомостей додаються, оригінали знаходяться в СТОВ «Дружба» с. Стеблівка). Слід зазначити, що дані книг, табуляграм та відомостей підтверджують правильність даних, вказаних в довідці №19/1 від 16.08.2023 року.

Як вбачається з довідок № 19/1 та 19/5 від 16.08.2023 року, за виконану в колгоспі «Дружба» роботу, позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що є беззаперечним доказом виконання ним трудових обов`язків в колгоспі.

Таким чином, суд зазначає, що факт праці позивача в колгоспі «Дружба» протягом періоду з 01.02.1984 року по 31.12.1990 року, підтверджується належними доказами, а тому вказаний період повинен повністю враховуватися відповідачами при розрахунку страхового стажу позивача.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч.1 ст.3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, суд зазначає, що орган, який призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особі, даних паспорта і документів про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію за наявності сумнівів має право вимагати від фізичної особи дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і поданих документів.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів.

З наведеного можна дійти висновку, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі запропонувати йому надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За таких обставин, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки у позивача наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області здійснити призначення і виплату пенсії за віком з 23.08.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно ч.1 ст.83 Закону України "Про Пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку:

а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Так суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії, а лише було повідомлено позивача про результат розгляду заяви з зазначенням підстав відмови в призначенні пенсії.

Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги, пред`явлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Судом встановлено, що позивачу 01 березня 2023 року виповнилося 63 роки.

Оскільки позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії 23 серпня 2023 року, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити пенсію позивачу з дня звернення, а саме з 23 серпня 2023 року.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №15 від 30.08.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 періоди роботи в Іршавському виробничому-аграрному об`єднанні садівничих і виноградарських радгоспів з 01.02.1982 року по 26.04.1982 року, в колгоспі «Дружба» з 01.02.1984 року по 31.12.1990 року, в Агропромисловій спілці селян і фермерів «Дружба» з 01.01.1993 року по 26.02.2000 року та призначити пенсію по віку з 23.08.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (ЄДРПОУ - 13322403) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк