Справа № 500/8214/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 500/8214/23

27 лютого 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в якій просить:

визнати бездіяльність Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка полягала у незастосуванні щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі визначеному п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції чинній станом на 01.01.2018) та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, обчислюючи щомісячний розмір посадового окладу та окладу за спеціальне звання, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, а саме 2481 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти протиправною;

зобов`язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 обчислюючи щомісячний розмір посадового окладу та окладу за спеціальне звання, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, а саме 2481 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням виплачених раніше сум.

Ухвалою суду від 27.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.1 ст.25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача (ч.2 ст.25 КАС України).

З аналізу вищенаведеної правової норми видно, що для рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які допущені стосовно конкретної фізичної (юридичної) особи, встановлена альтернативна підсудність - за вибором позивача.

Альтернатива полягає у вільному виборі позивачем суду, до якого він може звернутися: за його місцем реєстрації (проживання) або за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до положень ч.2 ст.26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Так, статті 25 та 26 КАС України мають різне правове регулювання щодо визначення підсудності справи, а саме: позови до юридичних осіб - пред`являються в суд за місцем реєстрації останніх, позови про оскарження актів індивідуальної дії - вирішуються судом за вибором позивача.

Проте, надаючи право позивачу альтернативної підсудності на подачу до суду позову, норми КАС України пов`язують таке право вибору з урахуванням зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, перебування чи знаходження цієї особи-позивача, а не за фактичним місцем проживання.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV (далі Закон №1382-ІV).

У ст.3 вказаного Закону надано визначення, зокрема, таких термінів:

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Механізм декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265.

Відповідно до пунктів 3 та 4 цього Порядку, декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отже, засвідчення факту місця проживання у публічно-правових відносинах, має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Як видно з копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 03.09.1996 Ніжинським МВ УМСВ України в Чернігівській області, яка міститься в матеріалах справи, місце проживання позивача зареєстроване за адресою у АДРЕСА_1 .

На підтвердження місця фактичного проживання до позовної заяви додано копію довідки про фактичне місце проживання без реєстрації Байковецької сільської ради від 18.01.2023 №7, про те що позивач проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що така довідка не є належним доказом на підтвердження зареєстрованого місця проживання/перебування особи.

Всупереч існуючому правовому порядку, позивач не надав суду відомостей, що підтверджують факт декларування/реєстрації місця проживання (перебування) позивача в межах Тернопільської області, що надавало б йому право на звернення саме до Тернопільського окружного адміністративного суду в порядку альтернативної підсудності, а також на користування іншими соціальними послугами, в тому числі у статусі внутрішньо переміщеної особи відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Оскільки зареєстрованим місцем проживання позивача є місто Київ, місцезнаходженням відповідача також є місто Київ, то дана адміністративна справа не підсудна Тернопільському окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на Тернопільську область.

Згідно п.24 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, фраза "встановленого законом" викладена в частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що у випадку розгляду справи, в тому числі заявлених відповідачем клопотань про залишення позову без розгляду, Тернопільським окружним адміністративним судом, як судом першої інстанції, буде порушено принцип розгляду справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, що гарантується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п.3 ч.1 ст.29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Вказана норма носить імперативний характер, а відтак інших варіантів процесуальної поведінки суду, окрім як обов`язку передати справу на розгляд іншого адміністративного суду, до територіальної юрисдикції (підсудності) якого вона належить, не допускає.

15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", яким ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

При цьому, п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне передати адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії на розгляд Київського окружного адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення (ч. 8 ст. 29 КАС України).

Керуючись ст.26, 29, 241, 248, 287 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративну справу №500/8214/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд Київського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.