Справа № 580/6957/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6957/23 Суддя (судді) першої інстанції: Тимошенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати дії військової частини НОМЕР_1 про відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 20.05.2023 щодо звільнення його з військової служби за сімейними обставинами згідно з пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка згідно висновку ЛКК КНП "Тальнівський ЦПМСД" ТМР № 174 від 05.04.2023 потребує постійного стороннього догляду - протиправними та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт від 20.05.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно звільнення його з військової служби за сімейними обставинами згідно пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка згідно висновку ЛКК КНП "Тальнівський ЦПМСД" ТМР за № 174 від 05.04.2023 потребує постійного стороннього догляду та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржником звернуто увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що медичний висновок ЛКК (лікарсько-консультативної комісії) про наявність порушень функцій організму, через які хвора особа не може самостійно самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду є належним підтвердженням того, що мати позивача - ОСОБА_2 , за станом здоров`я не здатна до самообслуговування. Також зазначено, що оформити опіку над особою похилого віку можна лише тоді, коли суд визнав її недієздатною або обмежено дієздатною, якою мати позивача не є.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 01.07.2023 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

В період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_1 20.05.2023 подав рапорт командиру другої батареї військової частини НОМЕР_2 капітану ОСОБА_3 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби у запас через сімейні обставини відповідно до підпункту «г», пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка за висновком ЛКК №174 виданого 05.04.2023 КНП «Тальнівський ЦПМСД» ТМР за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

До вказаного рапорту позивач надав належним чином посвідченні документи, а саме:

- нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

- нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_2 ;

- нотаріально посвідчену копія індивідуального податкового номера ОСОБА_2 ;

- нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ;

- нотаріально посвідчену копія висновку ЛКК № 174 від 05.04.2023;

- рішення Тальнівського районного суду Черкаської області;

- нотаріально посвідчену копію паспорта та індивідуального податкового номеру ОСОБА_1 .

Військова частина НОМЕР_2 своїм листом від 20.05.2023 № 496 направила вищевказаний рапорт та додані до нього документи на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .

За наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 своїм листом від 30.05.2023 № 1267/1843/1 за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 надала письмову відповідь, шляхом направлення командиру військової частини НОМЕР_2 , в якій зазначено, що: пакет документів не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме:

- відсутня довідка структурного підрозділу з питань соціального захисту населення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації, що підтверджує факт здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою, що видана раніше, ніж за місяць до подання рапорту або рішення суду про призначення ОСОБА_1 опікуном хворої особи, що потребує постійного догляду;

- відсутні докази, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 , а тому подання на звільнення ОСОБА_1 повертається на доопрацювання у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують можливість здійснення постійного догляду за хворою особою».

Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служби, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок КНП «Тальнівський центр первинної медико - санітарної допомоги» Тальнівської міської ради № 174 від 05.04.2023, виданий ОСОБА_2 про те, що вона потребує постійного стороннього догляду не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та доводам апелянта, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами ч.2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно ч.6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Постановою КМУ «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 № 413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько - консультативної комісії для осіб до 18 років.

КНП «Тальнівський центр первинної медико - санітарної допомоги» Тальнівської міської ради складено висновок №174 від 05.04.2023, виданий ОСОБА_2 про те, що вона потребує постійного стороннього догляду.

Надалі позивач подав рапорт про звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 своїм листом від 30.05.2023 № 1267/1843/1 за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 надала письмову відповідь, шляхом направлення командиру військової частини НОМЕР_2 , в якій зазначено, що: пакет документів не відповідає вимогам чинного законодавства та направлено на доопрацювання.

Підпунктом 1 п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 № 189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021 року за № 731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, слід враховувати, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Відтак, положення Закону № 2232-XII та Постанови КМУ № 413 не містять конфлікту щодо їх змісту, позаяк положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду, а тому для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з тим, що поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок КНП «Тальнівський центр первинної медико - санітарної допомоги» Тальнівської міської ради № 174 від 05.04.2023, виданий ОСОБА_2 про те, що вона потребує постійного стороннього догляду не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Поряд з цим, в контексті положень п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, вбачається, що вони містять виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи) та не включають таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби та відповідно відповідач, розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язаний приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язані повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття.

За наведених обставин, суд першої інстанції вірно вказав, що станом на час судового розгляду справи та за наявних у матеріалах справи доказів, відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою матір`ю.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даній справі позивач не довів належними та достатніми доказами наявність у нього права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги стосовно того, що медичний висновок ЛКК про наявність порушень функцій організму, через які хвора особа не може самостійно самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду є належним підтвердженням того, що мати позивача - ОСОБА_2 , за станом здоров`я не здатна до самообслуговування, позаяк в межах спірних правовідносин такі твердження не спростовують вищевказані висновки суду першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів щодо невідповідності дій чи рішень відповідача в межах спірних правовідносин, а отже, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 , як необґрунтовані.

Поряд з цим, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга також не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко