Справа № 320/15411/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року справа №320/15411/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 1), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові зарахувати до трудового стажу позивача періоди проходження військової служби з 14.05.1979р. по 23.04.1981р., з 22.02.1982р. по 03.08.1989р., з 03.08.1989р. по 01.09.1994р. та періоди роботи з 03.10.2016 по 25.10.2017, з 09.11.2017 по 05.08.2018, з 01.10.2018р. по 02.11.2020р. та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 20.09.2022р., відповідно до поданої заяви про призначення пенсії від 20.09.2022р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового стажу позивача періоди проходження військової служби з 14.05.1979р. по 23.04.1981р., з 22.02.1982р. по 03.08.1989р., з 03.08.1989р. по 01.09.1994р. та періоди роботи з 03.10.2016р. по 25.10.2017р., з 09.11.2017р. по 05.08.2018р., з 01.10.2018р. по 02.11.2020р. та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, починаючи з 20.09.2022р., відповідно до поданої заяви про призначення пенсії від 20.09.2022р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, в призначенні пенсії йому відмовлено з посиланням на недостатність страхового стажу, при цьому, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу періоди проходження військової служби та періоди роботи, які зазначені в дублікаті трудової книжки. Вказані дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спірні періоди проходження військової служби та періоди роботи позивача, вказані у дублікаті трудової книжки, не підтверджені первинними документами. Також відповідач зазначив, що рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності, а тому належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

В подальшому ухвалою суду залучено для участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 2) в якості співвідповідача.

Відповідачем 2 відзиву на позовну заяву не подано.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 20.09.2022 до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.04.2023 №2600-0202-8/66775 повідомлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 26.08.2022 №51 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем 1 повідомлено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи, які зазначені у дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки вони не підтверджені належно оформленими документами, чим порушено п.5.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Згідно зі статтею 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті першої 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція №58).

Розділом 5 Інструкції №58 визначено порядок оформлення дублікатів трудових книжок працівникам.

Відповідно до пункту 5.1. Інструкції № 58 передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно з пунктом 5.2 Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

З огляду на положення Інструкції №58, оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містить будь-яких положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки, зокрема пенсійними органами.

При цьому, слід зазначити те, що виходячи з положень Інструкції №58, належним чином оформлений дублікат трудової книжки має юридичну силу самої трудової книжки.

Судом встановлено, що дублікат трудової книжки НОМЕР_1 містить відомості про наступні періоди трудової діяльності позивача:

- з 14.05.1979 по 23.04.1981 служба в Збройних Силах СРСР;

- з 22.02.1982 по 03.08.1989 служба в органах КДБ УРСР;

- з 03.08.1989 по 01.09.1994 служба в органах КДБ УРСР;

- з 03.10.2016 по 25.10.2017 посада водія автотранспортних засобів загального відділу ДП «Київський експертно-технічний центр Держпраці»;

- з 09.11.2017 по 05.08.2018 виплата допомоги по безробіттю;

- з 01.10.2018 по 02.11.2020 посада водія автотранспортних засобів відділу господарського та інформаційного забезпечення Головного управління Держпраці у Київській області.

Аналізуючи норми Інструкції № 58 вбачається, що дублікат трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 оформлений у відповідності до вимог законодавства, а саме дублікат містить інформацію стосовно дати прийняття на роботу, найменування підприємств, де працював позивач, а також відділи і посада, на які було прийнято позивача, також зазначено на підставі яких наказів позивача прийнято на роботу та звільнено.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, з вказаної норми вбачається, що уточнюючі довідки подаються виключно у випадках, відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів в ній, наявності неправильних або неточних записів.

Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до загального трудового стажу особи, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, будь-яких зауважень до оформлення дублікату трудової книжки, правильності зроблених записів в цьому дублікаті, пенсійним органом зазначено не було.

З огляду на приписи вищенаведених нормативно-правових актів, а також встановлених у ході розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що позивачу протиправно не зараховано до страхового стажу періоди проходження військової служби з 14.05.1979р. по 23.04.1981р., з 22.02.1982р. по 03.08.1989р., з 03.08.1989р. по 01.09.1994р. та періоди роботи з 03.10.2016р. по 25.10.2017р., з 09.11.2017р. по 05.08.2018р., з 01.10.2018р. по 02.11.2020р. згідно дубліката трудової книжки, відтак позовні вимоги в частині визнання протиправними дій підлягають задоволенню.

Поряд з цим, незарахування спірних періодів стало підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії, а тому суд приходить до висновку, що рішення за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком є таким, що прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення.

Визначаючись щодо способу захисту порушених прав та інтересів позивачки, суд враховує, що за наслідками вирішення справи позивачка просить визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком, водночас не ставить питання про скасування такого рішення та зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, беручи до уваги, що рішення про відмову у призначенні пенсії зачіпає права позивача, гарантовані статтею 46 Конституції України та статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах та визнати протиправним і скасувати рішення від 26.08.2022 №51 про відмову у призначенні пенсії.

При цьому, зважаючи на встановлені обставини справи, норми чинного законодавства, з метою ефективного способу захисту порушеного права суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача періоди проходження військової служби з 14.05.1979 по 23.04.1981, з 22.02.1982 по 03.08.1989, з 03.08.1989 по 01.09.1994 та періоди роботи з 03.10.2016 по 25.10.2017, з 09.11.2017 по 05.08.2018, з 01.10.2018 по 02.11.2020.

Водночас, щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Оскільки спірні періоди не зараховані до трудового (страхового) стажу позивача, беручи до уваги те, що Пенсійний фонд є єдиним органом, який призначає пенсії та здійснює підготовку документів для її виплати, тобто вирішення питання призначення та виплату пенсії є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вищенаведених висновків суду.

Щодо визначення відповідача, якого необхідно зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Виходячи з аналізу наведених вище положень Порядку № 22-1, принцип екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

Водночас, після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

В межах спірних правовідносин, рішення від 26.08.2022 №51 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності, і саме це управління досліджувало документи позивача і вирішувало питання щодо зарахування періодів роботи позивача і призначення пенсії, а не Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а тому відсутні правові підстави для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Таким чином, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати періоди роботи та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволенню не підлягають.

Водночас, згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено належними та допустимим доказами правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи встановлені обставини у справі, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Згідно з вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню у розмірі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16, індекс: 04053; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди проходження військової служби з 14.05.1979р. по 23.04.1981р., з 22.02.1982р. по 03.08.1989р., з 03.08.1989р. по 01.09.1994р. та періоди роботи з 03.10.2016р. по 25.10.2017р., з 09.11.2017р. по 05.08.2018р., з 01.10.2018р. по 02.11.2020р.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди проходження військової служби з 14.05.1979р. по 23.04.1981р., з 22.02.1982р. по 03.08.1989р., з 03.08.1989р. по 01.09.1994р. та періоди роботи з 03.10.2016р. по 25.10.2017р., з 09.11.2017р. по 05.08.2018р., з 01.10.2018р. по 02.11.2020р.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.08.2022р. за №51 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) у призначенні пенсії, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ).

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

6. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень, вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10; ).

8. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.