Справа № 380/4202/23
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 рокусправа № 380/4202/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Карп`як О.О.,

секретар судового засідання Савка В.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мельничука Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, стягнення коштів, -

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , далі позивач) до Київської обласної прокуратури (адреса:01601, м. Київ, б-р Лесі Українки, 27/2, ,далі відповідач), у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Київської обласної прокуратури по нарахуванню оплати часу відпустки терміном 14 днів за 2023 рік та компенсації за 72 дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 ;

- стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму недорахованої частини оплати часу відпустки терміном 14 днів за 2023 рік та компенсації за 72 дні невикористаної відпустки в розмірі 142471, 82 грн з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою від 10.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Ухвалою від 02.05.2023 клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено, призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою від 24.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 14.11.2023 заяву позивача про залишення без розгляду його клопотання про зупинення провадження у справі задоволено, клопотання позивача від 19.06.2023 про зупинення провадження у справі залишено без розгляду.

Позиція позивача:

В.о. Генерального прокурора 17.01.2023 року видано наказ №6к, яким скасовано наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 року № 130к та позивача поновлено на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021 року на виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Наказом в.о. Генерального прокурора від 30.01.2023 року № 27к позивача звільнено з посади керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури з 06.02.2023 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням. Наказом керівника Київської обласної прокуратури № 98вк від 20.01.2023 року позивачу надано частину щорічної відпустки тривалістю 14 календарних днів з 23.01.2023 року. Листом від 07.02.2023 року № 21-15вих-23 Київською обласною прокуратурою скеровано позивачу розрахунковий лист та довідку про невикористані дні відпустки за час роботи в органах Київської обласної прокуратури. Так, відповідно до довідки відділу кадрової роботи та державної служби Київської обласної прокуратури на день звільнення ним не використано 72 календарних днів відпустки. Відповідно до розрахункового листа за 2023 рік позивачу нараховано: - за 14 днів відпустки суму 5425,28 грн., - компенсацію за не використаних 72 календарних днів відпустки 21200,40 грн. Позивач вважає, що вказані суми нараховано без врахування вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Так, відповідно до п 2 зазначеної Постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з абз. 4 п. 3 Порядку № 100 при розрахунку середньої зарплати для оплати відпусток потрібно враховувати виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток. У разі винесення рішення суду про поновлення на роботі та про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу в результаті незаконного звільнення, за працівником зберігається місце роботи та середній заробіток. Отже, сума, нарахована до виплати працівникові за час вимушеного прогулу, включається до розрахунку середньої зарплати за останні 12 місяців. При розрахунку середнього заробітку оплата вимушеного прогулу розподіляється між місяцями, на які припадає вимушений прогул, пропорційно робочим дням за графіком роботи роботодавця (індивідуальним робочим графіком працівника, якщо він відрізняється від загального графіка) в цьому періоді. За висновками Великої Палати Верховного Суду «…середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Зазанчає, що під час постановлення рішення від 21.04.2022 року Львівським окружним адміністративним судом у справі № 380/5614/21, з врахуванням Кодексу Законів про працю України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР та Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» перевірено та обраховано середньоденний заробіток (з урахуванням податків та зборів), який становить 1966,25 грн. Частиною 2 статті 14 КАС України встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Тому вважає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та обрахунку, викладеному у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21, належна йому виплата за оплату часу відпустки терміном 14 днів за 2023 рік мала б становити (14*1966,25) - 27527,50 грн. З врахуванням нарахованих та виплачених коштів, сума недоплачених коштів складає (27527,50 - 5425,28) 22102,22 грн. Також, з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21, компенсація за не використаних 72 календарних днів відпустки має складати (72*1966,25) 141570 грн. З врахуванням нарахованих та виплачених коштів, сума недоплачених коштів за не використаних 72 календарних днів відпустки складає (141570 - 21200,40) 120369,6 грн. З огляду на викладене, вважає, що Київською обласною прокуратурою протиправно нараховано оплату часу відпустки терміном 14 днів за 2023 рік та компенсацію за 72 дні невикористаної мною відпустки, а відтак на його користь слід стягнути компенсацію зазначених виплат в сумі (22102,22 + 120369,6) - 142471,82 грн., з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Тому, просить позов задоволити.

Заперечення відповідача:

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Вказує, що зі змісту позовної заяви, позивач здійснив розрахунок спірної суми на власний розсуд застосовуючи при цьому суму середньоденного заробітку в розмірі 1966,25 грн. з покликанням на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 у справі №380/5614/21, що є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, абз. 1,2 п.2 постанови КМ України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Вказує ,що ними здійснено розрахунок належної до виплати позивачу суми для оплати 14 днів відпустки та суми компенсації за невикористані 72 дні відпустки у відповідності до вимог Постанови №100.

Також відповідачем подано заперечення, у яких вказує на те, що період, за який стягнуто на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не є часом, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, а такі виплати не є, зокрема, вимушеним прогулом та мають одноразовий характер, тому підстав для включення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді в розрахунковий період для здійснення розрахунку та виплати сум 14 днів відпустки та 72 дні невикористаної відпустки не було й наразі немає ,що узгоджується з вимогами пп. б п.4 розділу ІІІ Постанови №100.Стягнкння середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є мірою відповідальності роботодавця, а не оплатою праці за виконану роботу, а тому включення такого виду коштів в розрахунок обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки є неможливим, з огляду на що обґрунтування додаткових пояснень позивача є помилковим та таким, що суперечить вимогам абз.3 п.3 розділу ІІІ Порядку №100.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві та запереченнях, просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

21.04.2022 року Львівським окружним адміністративним судом у справі № 380/5614/21 постановлено рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 4 від 14.12.2020 Про неуспішне проходження прокурорами атестації. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 №130к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.03.2021 по 12.04.2022 у розмірі 546617 (п`ятсот сорок шість шістсот сімнадцять) грн 50 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 38341 (тридцять вісім тисяч триста сорок одна) грн 88 коп допущено до негайного виконання. Встановлено такий порядок виконання рішення суду щодо стягнення коштів: при виплаті ОСОБА_1 зазначеного середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід нарахувати, утримати та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

05.07.2022 року Восьмим апеляційним адміністративним судом апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 залишено без змін. Касаційне провадження за скаргами Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури не відкривалося.

В.о. Генерального прокурора 17.01.2023 року видано наказ №6к, яким скасовано наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 року № 130к та позивача поновлено на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021 року.

Наказом в.о. Генерального прокурора від 30.01.2023 №27к звільнено ОСОБА_1 з посади керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури з 06.02.2023 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»).

Наказом керівника Київської обласної прокуратури від 20.01.2023 №94вк «Про надання щорічної відпустки Любомиру Головці», надано керівнику Бориспільської місцевої прокуратури Київської області Головці Любомиру Васильовичу частину щорічної відпустки за період роботи з 13.03.2022 по 12.03.2023 тривалістю 14 календарних днів з 23 січня по 05 лютого 2023 року включно та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення.

Відповідно до довідки Київської обласної прокуратури, на день звільнення у позивача наявні невикористані дні відпустки, а саме: 13.03.2021по 12.03.2022 = 45 к.д.; 13.03.2022 по 06.02.2023 = 27 к.д; всього 72 к.д.

Згідно розрахункового листа за 2023 рік, у січні 2023 позивачу виплачено за 14 календарних днів відпустки 5425,28 грн., у лютому 2023 компенсацію за невикористану відпустку 72 календарні дні в розмірі 21200,40 грн.

Позивач, вважаючи, що вказані суми нараховано без врахування вимог Постанови КМ України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», звернувся з цим позовом до суду.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ).

Абзацом 1 пункту 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

В абзаці 1 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Порядку № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Між сторонами немає спору щодо права позивача на отримання оплати відпустки та компенсації за невикористані дні відпусток, а також кількості цих днів. Спір між сторонами виник внаслідок різного підходу до обчислення розміру оплати відпустки та компенсації за невикористані дні відпусток.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до довідки Київської обласної прокуратури кількість днів невикористаної позивачем відпустки за період з 2021 по 2023 роки складає 72 календарні дні. Наказом керівника Київської обласної прокуратури від 20.01.2023 №94вк «Про надання щорічної відпустки Любомиру Головці», надано керівнику Бориспільської місцевої прокуратури Київської області Головці Любомиру Васильовичу частину щорічної відпустки за період роботи з 13.03.2022 по 12.03.2023 тривалістю 14 календарних днів з 23 січня по 05 лютого 2023 року включно.

Відповідно до пункт 7 Порядку № 100, для обчислення розміру середньої заробітної плати для виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки слід враховувати суми виплат, проведених ОСОБА_1 за 12 місяців, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, у даному випадку це період з лютого 2022 року по 31.01.2023 (розрахунковий період); для обчислення розміру середньої заробітної плати для виплати позивачу відпустки тривалістю 14 календарних днів слід враховувати суми виплат, проведених ОСОБА_1 за 12 місяців, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, у даному випадку це період з 01.01.2022 по 31.12.2022 (розрахунковий період).

Судом встановлено, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 згідно розрахункового листа за 2023 рік, у січні 2023 виплачено за 14 календарних днів відпустки 5425,28 грн., у лютому 2023 компенсацію за невикористану відпустку 72 календарні дні в розмірі 21200,40 грн.

Щодо розрахунку сум оплати за 14 днів відпустки. Такий розрахунок оплати проведений відповідачем шляхом ділення сумарного заробітку позивача за останні 12 місяців (розрахунковий період з січня 2022 по грудень 2022) у розмірі 140284 грн на кількість календарних днів 362 дні, отриманий результат ( 387,52 грн) перемножено на число календарних днів відпустки 14 дні.

Щодо розрахунку компенсації за невикористані 72 дні відпустки. Такий розмір компенсації проведений відповідачем шляхом ділення сумарного заробітку позивача за останні 12 місяців (розрахунковий період з лютого 2022 по січень 2023) у розмірі 107179,15 грн на кількість календарних днів 364 дні, отриманий результат перемножено на число календарних днів відпустки 72 дні.

При цьому, суму сумарного заробітку позивача за розрахункові періоди відповідач взяв із розрахункового листа позивача, у якому визначена за судовим рішенням загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача була розподілена відповідачем на загальну кількість місяців перебування позивача у вимушеному прогулі за період з 13.03.2021 по 21.04.2022.

Отже, за 12 місяців розрахункового періоду з 01.01.2022 по 31.12.2022 року позивач отримував дохід за чотири місяці (січень, лютий, березень, квітень 2022 року) на загальну суму 140284 грн, на основі якого відповідач, уважаючи, що зазначена сума і є виплатами за останні 12 календарних місяців, визначив загальну суму, яка підлягає компенсації позивачу за 14 дні відпустки.

За 12 місяців розрахункового періоду з 01.02.2022 по 31.01.2023 позивач отримував дохід за три місяці (лютий, березень, квітень 2022 року) на загальну суму 107179,15 грн на основі якого відповідач, уважаючи, що зазначена сума і є виплатами за останні 12 календарних місяців, визначив загальну суму, яка підлягає компенсації позивачу за 72 дні невикористаної відпустки.

Однак, позивач вважає, що належна йому виплата за оплату часу відпустки терміном 14 днів за 2023 рік мала б становити 27527,50 грн (14*1966,25 грн) а за 72 календарних днів невикористаної відпустки 141570 грн. (72*1966,25 грн). При цьому, 1966,25 грн середньоденний заробіток, зазначений у рішенні Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/5614/21.

На підставі аналізу наведених норм Порядку №100 в разі, якщо працівник протягом розрахункового періоду (останніх 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, або фактичного часу роботи, який є меншим за рік) перебував у вимушеному прогулі, то середня заробітна плата для виплати йому компенсації за невикористані відпустки обчислюється з урахуванням суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка припадає на місяці, що увійшли до розрахункового періоду.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2022 у справі №540/3508/21, безпідставними є аргументи касаційної скарги про включення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до складу виплат, з яких обчислюється середня заробітна плата для компенсації за невикористані відпустки, лише нормою абзацу четвертого пункту 3 Порядку №100 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213, яка набрала чинності з 12.12.2020, адже нова редакція цієї норми не змінила, а лише доповнила приклади виплат за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток. Доводи відповідача про обчислення судами попередніх інстанцій середньої заробітної плати для компенсації за невикористані відпустки виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували звільненню позивача (абзац третій пункту 2 Порядку №100), спростовуються мотивувальною частиною судових рішень, в якій відповідний розрахунок проведений за формулою, передбаченою пунктом 7 Порядку №100, виходячи із сумарного заробітку позивача за останні перед звільненням 12 місяців, тобто із суми виплаченого останньому за вказаний період середнього заробітку за час вимушеного прогулу (абзац четвертий пункту 3 Порядку №100).

Здійснюючи розрахунок оплати відпустки та компенсації за невикористані дні відпустки, позивач виходить із середньоденної заробітної плати, встановленої у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21.

Однак, позивачем не враховано те, що його середньоденний заробіток, визначений у вказаному рішенні, розраховано з виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

В той час як обчислення компенсації за невикористані дні відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів розрахунку та отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки, а за період, коли у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Суд вважає вказані доводи позивача та наведений ним розрахунок безпідставними, оскільки Порядком № 100 не передбачено використання інших періодів для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки, крім 12 місячного.

Відтак, наведений у позові розрахунок є необґрунтованим та безпідставним.

Щодо покликання позивача на рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/4200/23 у справі за його позовом до Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №380/4200/23 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 у період з 22.04.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі 359823,75 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Однак, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є мірою відповідальності роботодавця, а не оплатою праці. Окрім того, жодних доказів нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 22.04.2022 по 17.01.2023 станом на дату прийняття наказу від 20.01.2023 №94вк «Про надання щорічної відпустки Любомиру Головці» та станом на дату розрахунку компенсації за невикористану відпустку позивач не надав.

В абзаці 1 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Оскільки ці суми (середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду) на момент обчислення спірних виплат не були нараховані, відтак підстав для їх врахування при розрахунку сум компенсації за невикористану відпустку та оплати відпустки немає.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72,77, 90, 94, 139, 241 -246, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.02.2024.

СуддяКарп`як Оксана Орестівна