Справа № 200/3143/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року справа №200/3143/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі № 200/3143/23 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №39 від 12.05.2023 року про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання призначити пенсію за віком з 04.05.2023 року відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням періодів: з 15.10.1997 року по 19.07.2012 року, з 01.05.2020 року по 04.05.2023 року - до пільгового (спеціального) стажу роботи за Списком №2; з 01.05.2020 року по 04.05.2023 року - до страхового (загального) стажу та з урахуванням заробітку за цей період.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2023 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 39 від 12.05.2023 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком з 04.05.2023 року відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.05.2020 року по 04.05.2023 року включно, до пільгового стажу періоди роботи з 15.10.1997 року по 18.07.2012 року включно та з 01.05.2020 року по 04.05.2023 року включно; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. Апелянт зазначив, що позивачу правомірно не зараховано до пільгового стажу період роботи з 15.10.1997 року по 19.07.2012 року, оскільки посада вказана у довідці від 01.05.2023 року №54, яка видана «Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська», відсутня у переліку постанови КМУ № 36 від 16.01.2003. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із недосягненням пенсійного віку (55 років) та відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 (10 років).

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2001 року позивач працює у ДВАТ Шахта 1-3 «Новогродівська»:

- на підставі наказу 251к від 29.12.1993 року прийнято підсобно-транспортною робітницею 2 розряду на ремонтно-будівельну дільницю з 22.12.1993 року;

- на підставі наказу 133к від 15.09.1997 року переведено учнем гірника поверхні на дільницю шахтного транспорту;

- на підставі наказу 2035 від 05.11.1997 року переведено гірником (відкатником) поверхні 2 розряду дільниці шахтного транспорту;

- на підставі наказу 143к від 28.11.2003 року Шахта 1-3 «Новогродівська» реорганізована у відокремлений підрозділ «ДП «Селидіввугілля»;

- на підставі наказу Мінпаливенерго від 18.08.2004 року №492, наказу ДП «ДВЕК» від 28.12.2004 року №36 створено ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» 01.01.2005 року, СП «Шахта 1-3 «Новогродівська» реорганізована в складі ДП «ДВЕК», створено ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська»;

- на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості від 24.11.2005 року №40, наказу ДП «Селидіввугілля» від 13.12.2005 року №174 ДП «Селидіввугілля» підпорядковано Міністерству вугільної промисловості;

- на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості №39 від 01.04.2011 року та наказу ДП «Селидіввугілля» №116 від 04.05.2011 року ДП «Селидіввугілля» підпорядковано Міністерству енергетики та вугільної промисловості України;

- на підставі наказу № 102к від 19.07.2012 року переведено учнем лампівника на дільницю вентиляції та техніки безпеки;

- на підставі наказу № 2019 від 05.09.2012 року переведено лампівником 2 розряду (поверхня) на дільницю вентиляції та техніки безпеки;

- на підставі наказу ДП «Селидіввугілля» № 261 від 29.11.2019 року ДП «Селидіввугілля» підпорядковано Міністерству енергетики та захисту довкілля України;

- на підставі наказу ДП «Селиіввугілля» № 154 від 07.07.2020 року Державне підприємство «Селидіввугілля» підпорядковано Міністерству України (а.с. 19-22).

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 54 від 01.05.2023 року, яка видана ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», позивач працювала повний робочий день та виконувала гірничі роботи з видобутку вугілля у період з 15.10.1997 року по 19.07.2012 року за посадою відкатник поверхні дільниці, що передбачена Списком 2 розділ 1 підрозділ 1.1а-3б, підстава Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003 року (а.с. 15).

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 54 від 01.05.2023 року, яка видана ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», позивач працювала повний робочий день та виконувала гірничі роботи з видобутку вугілля у період з 28.02.2017 року по 28.02.2022 року (наказ атестації робочих місць 450 від 28.02.2017 року), та у період з 30.09.2022 по теперішній час (наказ атестації робочих місць 2398 від 30.09.2022 року) за посадою лампівник поверхні дільниці ВТБ, що передбачена Списком 2 розділ 1, підстава Постанова КМУ № 461 від 24.06.2016 року (а.с. 14).

Згідно довідки № 42-06 від 12.06.2023 року, видану ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП Селидіввугілля» позивачу нараховано та виплачено заробітну плату, з якої нараховано ЄСВ і перераховано в ДПС за період з 01.05.2020 по 31.05.2023 року (а.с. 16).

За результатами розгляду заяви позивача від 04.05.2023 року через ВЕБ портал за №1248 про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 12 травня 2023 року № 39, яким позивачу відмовлено в призначені пенсії на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (55 років) та відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 (10 років) (а.с. 24-25).

Рішення обґрунтовано таким, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, диплом, довідки про підтвердження стажу) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж склав 30 років 05 місяців 27 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 становить 07 років 03 місяці 09 днів. Не зараховано до пільгового стажу період з 15.10.1997 року по 19.07.2012 року, оскільки посада вказана у довідці від 01.05.2023 року №54, яка видана «Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська», відсутня у переліку постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Згідно форми РС-право до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.05.2020 по 04.05.2023 року, до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди роботи з 15.10.1997 по 19.07.2012 року та з 01.05.2020 по 04.05.2023 року (а.с. 23).

Згідно до п. «б» ч. 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (в редакції чинній після прийняття Закону від 02.03.2015 року № 213-VIII, далі Закон № 1788) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Таким чином, Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII раніше передбачений п. «а» ст. 13 Закону № 1788 вік для жінок у 45 років було збільшено до 50 років. Закон України від 02.03.2015 року №213-VIII набрав чинності з 01.04.2015 року.

Згідно п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (у редакції до 03.10.2017 року, далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Після набрання чинності нормами Закону № 1058-IV правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788.

Таке правове регулювання існувало до дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII (11.10.2017 року), яким текст Закону № 1058-IV доповнено ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VIII у новій редакції викладено пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, згідно якого пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

За п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Законом № 2148-VIII передбачено, що наведені вище норми закону підлягають застосуванню з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами: п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Таке правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII».

За п.п. 1-3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні почали існувати два Закони, які одночасно врегульовують призначення пенсій за Списком № 1, а саме: п. «б» ч. 1 ст.13 Закону № 1788 в редакції до Закону № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII.

Станом на дату подання заяви про призначення пенсії, 04.05.2023 року, позивач досягла віку 52 роки.

Щодо віку позивача суд зазначає, що правила зазначених вище Законів містять розбіжність у визначенні пенсійного віку, який складає 50 років за ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та 55 років за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII.

Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся.

Згідно ч. 1 статті 92 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII) юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.

Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

Враховуючи викладене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблено з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.

Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справи та вимог статті 151-2 Конституції України.

Згідно ч. 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За п. 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

За п. 4.4. мотивувальної частини рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Пунктом 1 резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення (тобто з 23 січня 2020 року).

Згідно п. 3 резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

За ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Конституційний Суд України» з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності.

За п. 3 рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.

Конституційний Суд в рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.

Крім того, припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України.

В контексті предмету спору юридична позиція, викладена в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.

Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Грунтуючись на юридичній позиції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Враховуючи, що на виконання вимог пункту 5 статті 62, пункту 4 частини другої статті 63 Закону № 2136-VIII, Конституційним Судом не було закрито провадження у справі № 1-р/2020, відсутні підстави вважати, що у зв`язку із ухваленням Закону № 1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року, втратили дію положення Закону № 1788-XII в частині регулювання прав на пільгову пенсію у період з 01.04.2015 року.

При цьому, норми п. 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року перешкоджають таким особам в реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VII.

Згідно ст.ст. 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

На противагу доводам відповідача про необхідність досягнення позивачем 55 років, суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 і, відповідно, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 року (набрання чинності рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року та досягли віку, визначеного цією статтею на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача спірних періодів роботи.

Згідно ст. 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 року № 162 (постанова втратила чинність на підставі Постанови № 36 від 16.01.2003 року) затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, де передбачено розділ I. ГІРНИЧІ РОБОТИ, код 20100000, до яких віднесено, зокрема, посади з кодом 2010100а-11709, а саме: гірники всіх спеціальностей, зайняті на виробничих дільницях, а також на маркшейдерських і геологічних роботах з відбирання проб і доставляння вибухових матеріалів.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу періоду роботи позивача з 15.10.1997 року по 19.07.2012 року, оскільки посада вказана у довідці від 01.05.2023 року №54, яка видана «Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська», відсутня у переліку постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, апеляційний суд зазначає наступне.

До Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 в розділі I «Гірничі роботи» п. 1 «Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» пп. 1.1а-3б належать гірники, зайняті на виробничих дільницях, а також на маркшейдерських і геологічних роботах з відбирання проб і доставляння вибухових матеріалів.

Згідно трудової книжки у спірний період позивач працювала гірником поверхні 2 розряду дільниці шахтного транспорту, тобто за посадою, що передбачена пп. 1.1а-3б розділі I «Гірничі роботи» п. 1 «Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» Списку № 2, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 (а.с. 19).

При цьому, в трудовій книжці позивача дописано у дужках - відкатник під посадою гірник.

Також, в довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 54 від 01.05.2023 року, яка видана ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», зазначено, що позивач працювала повний робочий день та виконувала гірничі роботи з видобутку вугілля у період з 15.10.1997 року по 19.07.2012 року за посадою відкатник поверхні дільниці, що передбачена Списком 2 розділ 1 підрозділ 1.1а-3б, підстава Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003 року (а.с. 15).

Стосовно виявлених пенсійним органом недоліків в оформленні пільгової довідки щодо зазначення назви посади позивача за цей період, суд звертає увагу, що позивач не несе відповідальність за недоліки в оформленні довідок про підтвердження пільгового стажу. При цьому, пенсійний орган не був позбавлений можливості витребування у підприємств належним чином оформлених довідок, чого не зробив.

Крім того, посилання відповідача на наявність недоліків у довідці, яка підтверджує пільговий стаж позивача є проявом надмірного формалізму з боку органів Пенсійного фонду України.

Отже, період роботи позивача з 15.10.1997 року по 18.07.2012 року підлягає зарахуванню до пільгового за Списком № 2.

Крім того, за матеріалами справи період роботи з 01.05.2020 по 04.05.2023 року взагалі не був зарахований відповідачем до страхового та пільгового стажу позивача, відповідного обґрунтування відповідачем не надано ані у спірному рішенні №39 від 12.05.2023 року, ані у відзиві на позовну заяву, ані в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи з 01.05.2020 року по 04.05.2023 року включно.

В цій частині апеляційна скарга не містить мотивів незгоди з рішенням суду, тому апеляційний суд не надає оцінку рішенню суду першої інстанції в частині періоду роботи позивача з 01.05.2020 року по 04.05.2023 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач на час первинного звернення (04.05.2023 року) із заявою про призначення пенсії досягла віку 52 роки, мала страховий стаж роботи більше 20 років, з них не менше ніж 10 років на пільгових роботах, що підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на пенсію, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, визначених цією статтею, позивач має право на призначення пенсії з 04.05.2023 року (дата первинного звернення).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 39 від 12.05.2023 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком з 04.05.2023 року відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 15.10.1997 року по 18.07.2012 року включно.

В частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи з 01.05.2020 року по 04.05.2023 року включно рішення суду не оскаржене.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі № 200/3143/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв