Справа № 362/4139/22
Суддя: Дорошенко В. М.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа362/4139/22
Провадження 2-а/362/2/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2024 р. м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з указаними позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ПН МКО 001823 від 30.09.2022, винесену Васильківським відділом ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (далі оскаржувана постанова), та закрити провадження у справі.

В обґрунтування свої вимог позивачка зазначає, що, прибувши на територію України 15.07.2021, отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні з терміном дії до 14.07.2022. 10.01.2022 здійснила реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та отримала відповідний номер. Тобто, фактично зробила свій свідомий вибір щодо визначення країни проживання та при цьому отримала відповідні реєстраційні документи, необхідні для забезпечення нормальної життєдіяльності. З початку приїзду була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , в яку 28.02.2022 влучила ворожа ракета, внаслідок чого будинок було зруйновано. Тобто вона та її родина безпосередньо постраждала від агресії її країни. Починаючи з березня 2022 року як вона сама, так і її чоловік почали звертатись до територіальних органів міграційної служби із заявами про видачу нової посвідки на тимчасове проживання в Україні. Однак, спочатку їх повідомляли, що прийом не ведеться, а згодом - що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних із державою-агресором, ДМС України тимчасово припинено прийом заяв від громадян рф. Позивач уважає, що вчинила всі можливі дії, необхідні для оформлення нової посвідки на тимчасове проживання в України, однак не змогла оформити таку з незалежних від неї причин.

29.09.2022 до її місця проживання прибув дільничний офіцер та повідомив про необхідність прибуття до відділу поліції. Прибувши до відділу поліції її доставили до міграційної служби, де повідомили, що її повістка недійсна та було складено спірний протокол. Крім того, одномоментно було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження в термін до 11.10.2022.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Суд ухвалою від 27.02.2023 відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою суд залучив в якості другого відповідача Васильківський відділ ЦМУ ДМС України м. Києві та Київській області (далі також Орган ДМС), оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки останнього, зобов`язано відповідачів надати належним чином засвідчену копію оскаржуваної постанови та інші документи у справі, а також речові докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення, а також запропоновано надати відзив.

Відповідач Васильківський відділ ЦМУ ДМС України м. Києві та Київській області позов не визнав, подав відзив, де просив відмовити в його задоволенні, покликаючись на правомірність оскаржуваної постанови Органу ДМС. Зокрема, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в України, а саме проживала без документів на право проживання в Україні, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не набула, що й стало передумовою складення щодо неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення та подальшого притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Ухвалою від 22.03.2023 року суд зобов`язав відповідача надати відомості про те, чи зверталась ОСОБА_1 до Органу ДМС чи до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області за період з 01 березня 2022 року по 30 вересня 2022 року із заявою (заявами) щодо продовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322; якщо так повідомити про результат розгляду відповідного звернення (звернень) із наданням засвідчених копій відповідного рішення (рішень).

Відповідно до листа Органу ДМС від 11 листопада 2022 року № 15291 ОСОБА_1 у період з 01 березня 2022 року по 30 вересня 2022 року із заявою щодо продовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання не зверталась.

Вивчивши надані сторонами докази та докази, витребувані судом у порядку ст. 9 КАС України, суд установив таке.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 Красноярському краї РФ та є громадянкою РФ.

25 липня 2019 року укладено шлюб між позивачкою й ОСОБА_2 , який народився с. Закрачі Караглицького району Київської області та є громадянином України.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 із терміном дії до 14 липня 2022 року.

При цьому, як зазначено вище, як стверджує позивачка у період з 01.03.2022 року по 30.09.2022 як вона сама, так і її чоловік неодноразово звертались з заявами щодо продовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання. При цьому постійно були на зв`язку з органом ДМС та нікуди не переховувались.

30.09.2022 Органом ДМС складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 001822, в якому констатовано, що 30.09.2022 о 14:45 за адресою: АДРЕСА_2 , була виявлена громадянка РФ ОСОБА_1 , яка порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. Правова кваліфікація: ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Цього ж дня, а саме 30.09.2022, за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення начальником Васильківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Києві та Київській області Романовою М.К. винесено постанову серії ПН МКО № 001823, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення в розмірі 5100,00 гривень. У цій постанові констатовано порушення статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та зазначено, що 30.09.2022 о 14:45 за адресою: АДРЕСА_2 , була виявлена громадянка ОСОБА_3 , яка порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

Незгода позивача з цією постановою зумовила звернення до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VІ), який встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Приписи ст. 3 Закону № 3773-VІ, які кореспондують з положеннями ст. 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 15, 16 ст. 4 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

Положеннями ст. 17 Закону № 3773-VІ передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалось вище, позивача притягнуто до відповідальності за проживання в Україні без документів, які дають на це право.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації. 25.07.2019 між позивачем та громадянином України ОСОБА_2 укладено шлюб. 15.07.2021 позивач отримала таку посвідку із терміном дії до 14.07.2022.

Позивач стверджує, що, починаючи з березня 2022 року зверталась до відповідача із заявою про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, в т.ч. із документами на отримання посвідки на постійне проживання в Україні, однак прийом відповідачем не вівся, а згодом останній повідомив, що до прийняття Верховною Радою України відповідного закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, прийом заяв від громадян Російської Федерації тимчасово припинено.

Спірні правовідносини є подібними до тих, щодо яких уже склалась стабільна судова практика (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2023 права № 362/4199/22 ), і суд у порядку ч. 3 ст. 78 КАС України визнає загальновідомим той факт, що на час виникнення спірних правовідносин ДМС і її територіальним органами до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, було тимчасово припинено прийом заяв від громадян РФ, зокрема, про оформлення посвідки на тимчасове проживання, та розроблено проект нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг у міграційній сфері.

Відтак, зважаючи на наявність звернення позивача до міграційного органу з метою продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, а також ураховуючи визнаний відповідачем факт зупинення прийому заяв від громадян РФ, суд дійшов висновку про те, що в межах спірних правовідносин відсутня протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність ОСОБА_1 , яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, у зв`язку з чим притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП є протиправним.

На підставі викладеного та з урахуванням повноважень, обумовлених ч. 3 ст. 286 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 139, 245, 246, 283, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову від 30 вересня 2022 року серії ПН МКО 001823 від 30.09.2022, винесену Васильківським відділом ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Суддя В.М. Дорошенко