Справа № 440/16129/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 р. Справа № 440/16129/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 14.11.23 року по справі № 440/16129/23

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період несення служби з 15 грудня 2022 року по 20 січня 2023 року у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку за кожен місяць;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період несення служби з 15 грудня 2022 року по 20 січня 2023 року у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку за кожен місяць.

Разом з позовною заявою, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, яка обгрунтована тим, що звернення до суду з позовом є завершальним етапом марних намагань позивача вирішити ситуацію, що склалася, з керівництвом і лише після того, як позивач усвідомив, що спірне питання не буде вирішено позитивно, звернувся до керівництва із рапортом та листом від 20 жовтня 2023 року отримав відповідь про причини ненарахування та невиплати позивачу спірної додаткової винагороди, а тому причина пропуску строку звернення до суду є поважною. Крім того, в Україні введено воєнний стан, який триває і зараз, що зумовило об`єктивні труднощі для своєчасного подання позовної заяви.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 року визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду з позовом, що вказані у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду, та позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві спосіб усунення недоліку шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску.

На зазначену ухвалу позивачем було надано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій він просить визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та поновити такий строк, посилається на практику Верховного суду у справах про застосування строків звернення до суду, введення в Україні воєнного стану, починаючи з 24.02.2022 року, який триває до теперішнього часу та отримання листа від 20 жовтня 2023 року в якому відповідач надав відповідь про причини ненарахування та невиплати позивачу спірної додаткової винагороди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 у справі № 440/16129/23 вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду з позовом визнано неповажними та позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.

На зазначену ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу. Свою незгоду з ухвалою суду мотивує тим, що судом неповно з`ясовано обставини, а саме не надано належної правової оцінки наявним доказам, що мають значення для справи та вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 у справі № 440/16129/23.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що підставою для звернення до суду слугувало порушення прав позивача у сфері публічно-правових відносин з огляду на безпідставну відмову у нарахуванні та виплаті позивачу, як співробітнику правоохоронного органу, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. Зазначає, що Територіальним управлінням Служби судової охорони у Полтавській області жодної виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, позивачу не здійснено, незважаючи на постійні запевнення про позитивне вирішення цього питання. Отримавши чергове запевнення про вирішення спірного питання після надходження відповідних коштів позивач засумнівався у правомірності намірів відповідача та звернувся з письмовим рапортом з цього приводу. Листом від 20.10.2023 вих №47.07-681 щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої пунтком 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 т.в.о. начальника Управління полковник Служби судової охорони Олександр Гузь повідомив про неможливість нарахування додаткової винагороди через відсутність коштів передбачених на ці цілі.

Таким чином, у період з 15.12.2022 позивач набув права на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно, пропорційно в розрахунку на місяць, однак відповідач накази про нарахування й виплату йому такої винагороди не видавав та винагороду не виплачував, чим порушив його права.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано наведених позивачем підстав для поновлення йому строку звернення до суду, які на думку заявника є достатніми для висновку про поважність причин його пропуску, в наслідок чого заявнику обмежено доступ до суду.

Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

На підставі положень ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, після залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених ч. 2 ст. 123 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідності до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з позовом і розраховувати на одержання судового захисту.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на те, що спірним питанням, поставленим в апеляційній скарзі, є наявність підстав для поновлення пропущеного позивачем строку звернення із цим позовом до суду, слід звернути увагу на таке.

Предметом позову в даній справі є нарахування та виплата позивачеві додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період несення служби з 15 грудня 2022 року по 20 січня 2023 року у розмірі 30000,00 грн пропорційно з розрахунку за кожен місяць.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень статті 122 КАС України слідує, що вказана стаття не містить норми, яка б встановлювала строк звернення до суду з позовом щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом із тим, така норма містилася в статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2023 року), яку і слід було застосовувати в частині строку звернення до суду з позовом щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Так, частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2023 року) передбачалося, що "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Разом з тим, Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом становить три місяця, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексом законів про працю України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених ст. 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Колегія суддів зазначає, що карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, та закінчився 30.06.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.

Тож встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду був продовжений пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 380/14039/22.

Таким чином, обчислення тримісячного строку для звернення до суду починається наступного дня після припинення дії карантину, а саме: з 01.07.2023 і завершується 02.10.2023.

З матеріалів справи встановлено, що з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 30 жовтня 2023 року, тобто з пропущенням, встановленого законом, трьохмісячного строку на 28 календарних днів.

Колегія суддів зазначає, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває на теперішній час.

Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, визнаючи наведені позивачем у заяві причини пропуску строку неповажними, не врахував тієї обставини, що строк звернення до суду в умовах дії воєнного стану на території України пропущений позивачем на 28 календарних днів, тобто не є значним. Крім того, колегія суддів встановила, що позивач звертався до Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області з письмовим рапортом що виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за період несення служби з 15 грудня 2022 року по 20 січня 2023 року, але листом від 20.10.2023 вих. №47.07-681 відповідач повідомив про неможливість нарахування додаткової винагороди через відсутність коштів, передбачених на ці цілі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем строк звернення до суду пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для його поновлення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновків, що суд першої інстанції в ухвалі від 14.11.2023 дійшов помилкових і передчасних висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п.1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 по справі № 440/16129/23 скасувати.

Адміністративну справу № 440/16129/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський