Справа № 521/2125/24
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/2125/24
Номер провадження № 2-а/521/63/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року

Малиновський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді - Бобуйок І.А,

секретаря судового засідання - Скрипченко Г.В.,

за позовом: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

до: Департаменту патрульної поліції України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3)

третя особа на стороні відповідача: інспектор 6 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції Шулакова Тетяна Анатоліївна

про: скасування постанови серія ЕНА №01422643 від 12.02.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

19.02.2024 року до суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, третя особа: інспектор 6 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції Шулакова Тетяна Анатоліївна про скасування постанови серії № ЕНА 01422643 від 12.02.2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, в якому позивач просив: скасувати постанову інспектора 6 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Шулакової Тетяни Анатоліївни серії ЕНА №01422643 від 12.02.2024 року про накладення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу 340 (триста сорок) гривень, закрити відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв?язку з відсутністю в діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП..

19.02.2024 року автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено головуючого суддю по справі Бобуйка Ігора Анатолійовича.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

28.02.2024 року представник відповідача подав до суду заяву про перенесення розгляду справи та направлення копій матеріалів справи для відповідача. Представник відповідача стверджує, що йому не визначено строк на подачу відзиву, а тому відзив не підготовлений представником відповідача. Представник відповідача просить суд встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подачу відзиву.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд звертає увагу, що представник відповідача мав право подати до суду відзив на позовну заяву з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі до першого судового засідання і такий час, з урахуванням терміновості справи, суд вважає достатнім для підготовки та подачі відзиву до суду, а тому суд відмовляє у відкладенні розгляду справи з огляду на ч. 1 ст. 286 КАС України, де встановлено десятиденний строк для суду на розгляд справи.

28.02.2024 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час, місце слухання справи належним чином та своєчасно.

Позивач подав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу, призначену на 28.02.2024 року, без його особистої участі та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

12.02.2024 року ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі «TOYOTA CAMRY» д.н.з НОМЕР_1 автодорогою М-05 Київ-Одеса 210 км. Приблизно о 10 годині позивач був зупинений інспектором 6 роти 1 бат. УПП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Шулаковою Тетяною Анатоліївною. Причиною зупинки виявилось той факт, що позивач на вище зазначеному транспортному засобі рухався зі швидкістю 80 км/год в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год». Та перевищив встановлену швидкість руху більше ніж 20 км/год. Швидкість вимірювалась приладом «TruCam 1C000735», чим порушив п.12.9 «б» ПДР. Перевищення водіями встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.

Так, відносно ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №01422643 за ч.1 ст. 122 КУПАП та наклали адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Суд вважає вищезазначену постанову необґрунтованою та недоведеною з наступних причин:

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами ; посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян. на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, обов?язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність. чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно примітки до ст.. 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень, зокрема, у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

12.02.2024 року оскаржувана постанова була винесена інспектором 6 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Шулаковою Тетяною Анатоліївною, а позивачем були поданні пояснення з приводу інциденту, де він вказав, що порушення, яке було йому інкриміноване позивач не визнає і вважає його необґрунтованим.

Позивач стверджує, що під час перегляду відеозапису із місця події, позивачем встановлено, що співробітником поліції було у ручному режимі застосовано прилад для вимірювання швидкості TruCAM, про що свідчило характерне тремтіння зображення, на якому поліцейський фіксує швидкісний режим пересування транспортного засобу водієм якого був позивач.

Крім того, судом встановлено, що жодних інших належних та допустимих доказів співробітником поліції, як то підтвердження зони дії вказаних дорожніх знаків, або спеціальної зони дорожнього руху з прив?язкою до місцевості надано не було, і в постанові дані відомості не відображені, адже, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинні бути розміщені на видному місці.

Тобто в діях патрульної поліції об?єктивно вбачається недотримання вимог відповідно до Правил дорожнього руху знаку 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення технічних приладів, технічних засобів щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, в тому числі і швидкісного режиму.

Враховуючи вище викладене, із змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.29, 3.31, 30.3 порушив швидкісний режим, визначений п. 12.9 «б» ПДР України. Однак варто наголосити, що даний пункт ПДР є узагальнюючим та відсилає до положень пунктів 12.4-12.7 ПДР, і що не дає об?єктивної можливості зрозуміти, до якої місцевості встановлено дані обмеження швидкості руху, в перевищені яких позивач звинувачується працівником поліції.

Отже, судом встановлено, що в оскаржуваній постанові працівник поліції посилається лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожніх знаків, це здійснення вимірювання швидкості руху приладом «TruCAM TC000735». Даний відеозапис представник відповідача до суду не надав в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення. В зв?язку з наведеним оскаржувана постанова відносно позивача підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов?язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов?язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов?язків, наказів керівництва.

Посилаючись, на ст.40 вищеневказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки та порядку може закріплювати на форменному одязі, службових транспортних засобах. монтувати/ розмішувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеною вказаною нормою Закону. А саме, стаціонарно вмонтованим способом. Натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 цього Закону.

Водночас законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів «TruCAM» працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст.40 закону №580-VII.

Суд роз`яснює, що система фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі на цей час фіксує такі порушення Правил дорожнього руху, зокрема, як перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Фіксація правопорушень здійснюється комплексами автоматичної фіксації - стаціонарні технічні засоби (прилади контролю), що дають змогу в автоматичному режимі здійснювати виявлення та фотозйомку або відеозапис подій, що містять ознаки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Упровадження стаціонарних технічних засобів (приладів контролю) на автомобільних дорогах загального користування державного значення покладено на власників таких доріг, на автомобільних дорогах загального користування місцевого значення, вулицях і дорогах у містах та інших населених пунктах - на органи місцевого самоврядування. Такі прилади розміщуються в аварійно небезпечних місцях (ділянках) та/або місцях (ділянках) концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах загального користування державного значення, на автомобільних дорогах загального користування місцевого значення, на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів.

Місця встановлення стаціонарних технічних засобів (приладів контролю) письмово погоджуються з відповідним уповноваженим органом Національної поліції.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України визначено уповноваженим органом Національної поліції України щодо накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Після фіксації події Системою інформація надходить до відділу упровадження систем автоматичної фіксації порушень Правил дорожнього руху Департаменту патрульної поліції, де розглядається уповноваженим поліцейським, з врахуванням відомостей отриманих з відповідних баз даних (реєстрів), необхідних для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Суд звертає увагу відповідача, що з урахуванням зазначених правових норм, прилад «TruCAM «при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором в руках, а повинен бути вмонтованим стаціонарно. Отже, враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку про порушення процедури патрульним поліції під час складання постанови серії ЕНА № 01422643 від 12.04.2024 року.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а).

Крім того, згідно позовної заяви, 12.02.2024 року ОСОБА_1 , старшому лейтенанту поліції Шулаковій Т.А., в порядку ст. 268 КУпАП, було подання клопотання про відкладення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 с. 122 КУпАП у зв?язку із тим, що йому необхідна правова допомога.

Однак, зазначене клопотання працівником поліції було проігноровано, чим порушено право позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз?яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов?язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, згідно матеріалів справи, старший лейтенант поліції Шулакова Т.А. винесла оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Фактично розгляд справи здійснили за відсутності позивача.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз?яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Однак, всупереч вимогам закону, згідно позовної заяви, старший лейтенант поліції Шулакова Т.А. не роз?яснила ОСОБА_1 його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим, фактично, позбавила його права скористатись правовою допомогою, подавати клопотання, не свідчити щодо себе та інші, що підтверджується відсутністю підпису позивача в п.8 оскаржуваної постанови (графа - права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпА).

Суд акцентує увагу відповідача, що згідно ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Отже, суд враховує, що відповідачами доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП, та відзиву на позовну заяву не надано, а можливість збирання нових доказів та подання відзиву після ухвалення постанови що оскаржується, вичерпана, приймаючи до уваги приписи ст. 77 КАС України, суд вважає, що відповідач визнав позов, а постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Таким чином, обставини адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та суд вважає, що у позивача відсутня подія і склад правопорушення.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі Дактарас проти Литви від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності грунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В силу вимог п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру. Обов?язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах Нечипорчук і Йонкало проти України (рішення від 21.04.2011 року) та Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії (рішення від 06.12.1998 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 150 та 253 рішень відповідно).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливо лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Також, відповідно ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, статтями ч. 2 ст. 122, 222, 251, 252, 258, 268, 278, 279 КУпАП, 42, 49, 55, 57, 60, 72, 73, 77, 78, 79, 159, 165, 165, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції України (місце розташування: м. Київ, вул.. Федора Ернста, 3), третя особа: інспектор 6 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції Шулакова Тетяна Анатоліївна про скасування постанови серії № ЕНА 01422643 від 12.02.2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, - - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА 01422643 від 12.02.2024 року про накладення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу 340 (триста сорок) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за постановою серії ЕНА 01422643 від 12.02.2024 року про накладення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу 340 (триста сорок) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: І.А.Бобуйок