Справа № 380/28376/23
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 рокусправа №380/28376/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України, про визнання протиправним і скасування рішення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (далі відповідач, Львівська митниця), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209040/2023/000807 від 16.11.2023, яка полягає у відмові у пропуску через митний кордон України транспортного засобу громадянина Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) паспорт НОМЕР_1 , КІА SORENTO реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ;

- зобов`язати уповноважених осіб Львівської митниці Державної митної служби України здійснити пропуск через митний кордон України транспортного засобу громадянина Молдови ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) паспорт НОМЕР_1 , КІА SORENTO реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на користь позивача витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.;

- стягнути з бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує незгодою позивача із оскарженим рішенням митного органу. Зазначає, що підставою для відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стало неподання позивачем водійського посвідчення. Вказує, що позивач не був за кермом, а ОСОБА_4 (громадянин України з дійсним посвідченням водія), якому позивач передав свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Отже, вважає безпідставною відмову у тимчасовому ввезенні автомобіля на територію України у зв`язку з неподанням ним водійського посвідчення. Тому, просить скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209040/2023/000807 від 16.11.2023.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві /Т1, арк.спр.44-56/. Вказав, що для здійснення митних формальностей позивачем, як декларантом подано посадовій особі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 19.10.2023 та заявлено мету переміщення «тимчасове ввезення транспортного засобу особистого користування терміном до 1 року відповідно до вимог частини першої та другої статті 380 Митного кодексу України» (далі МК України). Зазначає, що для здійснення декларування у разі переміщення громадянами транспортних засобів особистого користування необхідно здійснювати керування вказаним транспортним засобом, тобто мати статус водія. Проте позивачем на вимогу митного органу не надано посвідчення водія. Вважає, що заявлена позивачем мета переміщення транспортного засобу не відповідала фактичним обставинам ввезення транспортного засобу. Тому, картку відмови вважає законною та обґрунтованою.

В судове засідання сторони не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; клопотань про обов`язкову участь у розгляді справи не подавали.

У зв`язку з цим, керуючись частиною 6 статті 162 КАС України, суддя ухвалив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами в письмовому провадженні.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив, дослідив письмові та відеодокази, долучені до матеріалів справи та -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_4 ) є громадянином Республіки Молдова нерезидентом.

16.11.2023 в зону митного контролю митного поста «Мостиська» пункту пропуску «Шегині-Медика», смугою руху «зелений коридор», в напрямку «в`їзд в Україну» в`їхав транспортний засіб марки КІА SORENTO (д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 ).

В транспортному засобі перебувало дві особи пасажир громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 та водій громадянин України ОСОБА_4 .

Для здійснення митних формальностей позивачем, як декларантом, подано посадовій особі митниці такі документи: паспорт громадянина Республіки Молдова НОМЕР_4 від 03.08.2018 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 19.10.2023. Заявлено мету переміщення «тимчасове ввезення транспортного засобу особистого користування терміном до 1 року».

Головним державним інспектором Львівської митниці Свириденко Ганною Валентинівною за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України повідомлено про відмову у пропуску через митний кордон України.

Причиною такої відмови вказано невиконання позивачем вимог статті 335 МК України та статей 39, 41 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яке полягало у неподанні водійського посвідчення на право керування транспортним засобом.

Вважаючи картку відмови №UA209040/2023/000807 протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів врегульовано Митний кодекс України.

Відповідно до частина 1 стаття 7 МК України митну справу становлять порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики.

Пунктом 8 частини 1 статті 4 МК України визначено, що декларант особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

Згідно з підпунктом 33 частини 1 статті 4 МК України нерезидентами, зокрема є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Підпунктом 49 частини 1 статті 4 МК України встановлено, що пропуск товарів через митний кордон України - надання митним органом відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення.

Відповідно до пункту 60 частини 1 статті 4 МК України транспортні засоби особистого користування наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Статтею 366 МК України передбачена двоканальна система митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України громадянами. Двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України (частина 1 статті 366 МК України).

Частиною 2 коментованої статті визначено, що канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

За приписами частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 336 МК України визначено форми митного контролю, зокрема пунктом 4 частини 1 передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом усного опитування громадян та посадових осіб підприємств.

Статтею 380 МК України визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України.

За приписами частини 1 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини 2 статті 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Частиною 5 статті 380 встановлено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Підпунктом a) пункту 41 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 встановлено, що кожен водій транспортного засобу повинен мати посвідку водія.

Відповідно до пункту 8.1 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації за формою єдиного адміністративного документа затвердженого наказом Міністерства фінансів України №631 від 30.05.2012 (далі Порядок 631) у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

Згідно з пунктом 8.2 Порядку 631 у картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Пунктом 8.5 Порядку 631 встановлено, що картка відмови роздруковується у двох примірниках і підписується посадовою особою митного органу, яка прийняла рішення про відмову, а в разі електронного декларування формується тільки як електронний документ. Один примірник оформленої картки відмови на паперовому носії невідкладно вручається (надсилається) Декларанту під його особистий підпис у другому примірнику.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно зі статтею 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом з`ясовано, що підставою для прийняття оскарженого рішення стало неподання позивачем водійського посвідчення під час проходження митних формальностей щодо тимчасового ввезення транспортного засобу для особистого користування.

Відповідно частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Позивачем для проходження митних формальностей обрано смугою руху «зелений коридор». Декларантом заявлено метою ввезення транспортного засобу особисте користування терміном до 1 року. Вказана мета відповідає частині 1 статті 380 МК України.

Також з доказів у справі встановлено, що декларування транспортного засобу здійснював позивач. Ввезення транспортного засобу здійснювалось водієм громадянином України ОСОБА_4 . Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Позивач наголосив, що йому, як декларанту та власнику автомобіля відмовлено у тимчасовому ввезенні автомобіля у зв`язку з неподанням ним водійського посвідчення. Таку відмову вважає безпідставною, оскільки за кермом позивач не був, а сидів збоку від водія на пасажирському сидінні. Пояснив, що оскільки позивачем (декларантом) надані всі необхідні документи для безперешкодного в`їзду в Україну, вимога працівника митниці пред`явити посвідчення водія на керування транспортного засобу від пасажира автомобіля є безпідставною.

Щодо вказаних обставин суд зазначає таке.

За приписами частини 1 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Пунктом 60 частини 1 статті 4 МК України визначено, що транспортні засоби особистого користування транспортні засоби зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Підпунктом a) пункту 41 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 встановлено, що кожен водій транспортного засобу повинен мати посвідку водія.

З аналізу вказаних статей слід виснувати, що транспортний засіб особистого користування при ввезені громадянами-нерезидентами повинен відповідати таким вимогам в сукупності:

- зареєстрований на території відповідної країни;

- перебувати у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина-нерезидента;

- ввозиться або вивозиться цим громадянином-нерезидентом;

- у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію;

- виключно для особистого користування.

З огляду на встановлені обставини, суд зауважує, що транспортний засіб марки КІА SORENTO (д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 ) ввозився на митну територію України позивачем лише формально, а фактично це зроблено громадянином України ОСОБА_4 , який не був власником транспортного засобу та відповідно до МК України не був громадянином-нерезидентом. Ввезення ж такого транспортного засобу громадянином України з метою користування на території України протягом року суперечить частині 1 статті 380 МК України.

Відповідно позивачем (громадянином-нерезидентом), як власником здійснювалось декларування вказаного транспортного засобу, проте всупереч пункту 60 частини 1 статті 4 та частини 1 статті 380 МК України фактично не здійснювалось ввезення такого транспортного засобу.

Також, метою ввезення транспортного засобу позивач визначив особисте користування на території України протягом року. З врахування цього, суд погоджується з відповідачем, що особисте користування протягом року громадянином-нерезидентом транспортним засобом, ввезеним на територію України можливе лише за наявності водійського посвідчення. Відсутність водійського посвідчення обмежує право користування громадянином-нерезидентом таким транспортним засобом та може свідчити про відсутність реальної мети користування таким транспортом для особистих потреб.

У цьому контексті слід зауважити, що відповідно до частини 5 статті 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

З огляду на викладене, суд висновує, що позивачем не дотримано вимог МК України при ввезенні на митну територію України транспортного засобу особистого користування. Оскільки таке ввезення транспортного засобу повинен здійснювати безпосередньо позивач, тобто мати статус водія., що передбачає наявність водійського посвідчення. Натомість позивачем не надано посвідчення водія, що суперечить підпункту a) пункту 41 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968. Таким чином, рішення митного органу є законним та обґрунтованим.

Покликання позивача про те, що відповідно до пункту 51 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів №1388 від 07.09.1998 (далі Порядок №1388) власник транспортного засобу може передавати цей транспортний засіб у користування іншій особі, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також юридичній особі, передавши їй свідоцтво про реєстрацію суд до уваги не бере. Адже пункт 51 розміщено у розділі, яким регламентовано порядок допуску транспортних засобів до поїздки за кордон з території України, а не для тимчасового ввезення транспортних засобі на митну територію України.

Оскільки у цій справі оспорюється рішення прийняте відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини справи свідчать, що рішення відповідачем прийнято з дотриманням вимог, передбачених КАС України, а отже є законним та обґрунтованим.

З врахуванням таких висновків, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, як похідна від вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови та зобов`язання вчинити дії, задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та законність і обґрунтованість рішення відповідача. Тому, у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено повністю, не передбачено.

Керуючись статтями 2, 19, 22, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКравців Олег Романович