Справа № 140/2640/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2640/22 пров. № А/857/19455/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України про скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

суддя у І інстанції Воліндер Ф.А.,

час ухвалення судового рішення 15 год 03 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 25 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського кружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі № 140/2640/22 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови Державної податкової служби України (далі ДПС) від 31 січня 2022 року №85-о, яким її звільнено з посади начальника Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС). Поновлено позивачку на займаній посаді з 01 лютого 2022 року та стягнуто з ГУ ДПС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 302160,04 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційні скарги ДПС та ГУ ДПС задоволено частково. Скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі № 140/2640/22. Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДПС від 31 січня 2022 року № 85-о, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника ГУ ДПС. Поновлено позивачку на посаді начальника ГУ ДПС з 01 лютого 2022 року. Стягнуто з ГУ ДПС на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 436 200,96 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Наказом ДПС від 10 листопада 2022 року № 1705-0 «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » було частково виконано вказане судове рішення від 27 жовтня 2022 року та поновлено позивачку на займаній посаді з 01 лютого 2022 року.

Однак, наказом ДПС від 10 листопада 2022 року № 1706-о ОСОБА_1 звільнена із займаної посади за угодою сторін з 01 лютого 2022 року та наказано ГУ ДПС забезпечити проведення розрахунку із позивачкою.

Відповідно до постанови апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у справі №140/2640/22 період часу вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 192 робочих дні (з 01 лютого 2022 року по 26 жовтня 2022 року).

При цьому ОСОБА_1 була звільнена з посади наказом ДПС від 10 листопада 2022 року №1706-о за угодою сторін, який є чинним.

У подальшому ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДПС, ГУ ДПС про визнання протиправним та скасування наказу в.о. голови ДПС від 10 листопада 2022 року №1706-о, яким її звільнено з посади начальника ГУ ДПС; поновлення на посаді начальника ГУ ДПС; стягнення з ГУ ДПС середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 100000 грн моральної шкоди.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі №140/7973/22 (з урахуванням ухвали про внесення виправлень у судове рішення від 29 червня 2023 року) позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДПС від 10 листопада 2022 року №1706-0. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ ДПС з 02 лютого 2022 року. Стягнуто з ГУ ДПС на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 339 005,77 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі №140/7973/22 скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі №140/2640/22 і наказом ДПС №1705-о від 10 листопада 2022 року позивачку поновлено на посаді саме з 01 лютого 2022 року та у подальшому прийнято оскаржуваний наказ №1706-о від 10 листопада 2022 року, яким реалізовано волевиявлення позивачки на звільнення за угодою сторін з 01 лютого 2022 року.

ГУ ДПС звернулося до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 2550/2023р., виданого 21 березня 2023 року в адміністративній справі № 140/2640/22, покликаючись на те, що стягнення середнього заробітку з 02 лютого 2022 року по 26 жовтня 2022 року є необґрунтованим, оскільки позивачка звільнена на підставі іншого наказу ДПС. На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року ГУ ДПС було виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 49981,36 грн у порядку негайного виконання судового рішення.

При цьому судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено правомірність наказу ДПС №1706-0 від 10 листопада 2022 року та правомірність звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін саме з 01 лютого 2022 року.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 140/2640/22 відмовлено у задоволенні заяви ГУ ДПС про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини, які були предметом розгляду у справах № 140/2640/22 та № 140/7973/22 не є тотожними, а відтак не є взаємовиключними у контексті виконання рішення суду в адміністративній справі №140/2640/22, яке набрало законної сили, а відтак підлягає до обов`язкового виконання.

У поданій апеляційній скарзі ГУ ДПС просило скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його заяву.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що зобов`язання ГУ ДПС за виконавчим листом №2550/2023р. від 21 березня 2023 року про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 436 200, 96 грн за період з 01 лютого 2022 року по 26 жовтня 2022 року охоплюється спірними правовідносинами, що були предметом судової оцінки в справі № 140/7973/22.

Таким чином, виконання ГУ ДПС зобов`язання за виконавчим листом № 2550/2023р. від 21 березня 2023 року призведе до повторного стягнення з ГУ ДПС середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2022 року по 26 жовтня 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що задоволення заяви ГУ ДПС призведе до порушення принципу обов`язковості виконання судових рішень та не буде відповідати нормам статті 129-1 Конституції України.

Наказ ДПС від 10 листопада 2022 року №1706-о, на який посилається відповідач, не жодного відношення до справи, що розглядається, оскільки у справі №140/2640/22 предметом оскарження був наказ ДПС від 31 листопада 2022 року №85-о, який судовим рішення визнаний протиправним та скасовано із встановленням вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року по 26 жовтня 2022 року. Відповідно має бути виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки статтею 129-1 Конституцією України передбачено судове рішення є обов`язковим до виконання.

Представник ГУ ДПС у судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду повторно не прибула, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

У відповідності до приписів частин1 та 2 статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 140/2640/22, якою визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДПС від 31 січня 2022 року № 85-о, поновлено позивачку на посаді начальника ГУ ДПС з 01 лютого 2022 року та стягнуто з ГУ ДПС на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 436 200,96 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства на час судового розгляду є чинною.

Обов`язковість виконання судового рішення передбачено приписами статті 129-1 Конституції України, частини 2 статті 14 та частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України і учасниками справи під сумнів не ставиться.

Оцінюючи доводи ГУ ДПС щодо наявності інших причин, що стали підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 140/2640/22 визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДПС від 31 січня 2022 року № 85-о, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ГУ ДПС, поновлено позивачку на посаді начальника ГУ ДПС з 01 лютого 2022 року та стягнуто з ГУ ДПС на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 436200,96 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Водночас, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 140/7973/22 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу в.о. голови ДПС від 10 листопада 2022 року №1706-о, яким її звільнено з посади начальника ГУ ДПС за угодою сторін з 01 лютого 2022 року відмовлено.

Виконавчий лист № 2550/2023р. від 21 березня 2023 року виданий у справі №140/2640/22.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що правовідносини які були предметом розгляду у справах № 140/2640/22 та № 140/7973/22 не є тотожними.

На виконання судового рішення у справі № 140/2640/22 ОСОБА_1 мала бути поновлена на посаді начальника ГУ ДПС з 01 лютого 2022 року із стягненням на її користь з ГУ ДПС середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 436200,96 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

При цьому ГУ ДПС не було виконано вказане судове рішення у повному обсязі, як того вимагають приписи приписами статті 129-1 Конституції України, частини 2 статті 14 та частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, та після поновлення ОСОБА_1 на посаді наказом від 10 листопада 2022 року №1705- о наказом №1706- о від того ж числа звільнила її із займаної посади за угодою сторін з 01 лютого 2022 року.

При цьому судове рішення у частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу ГУ ДПС виконано не було.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що правовідносини, які стали предметом судового розгляду у справі № 140/7973/22, виникли після поновлення ОСОБА_1 на посаді на виконання судового рішення, а її повторне звільнення після такого поновлення жодним чином не впливає на безумовну необхідність виконання судового рішення у справі № 140/2640/22, яке набрало законної сили.

При цьому суд першої інстанції доречно зауважив, що у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Відтак, ГУ ДПС, як державний орган, має забезпечити повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти нього, не створюючи при цьому невиправданих зволікань з використанням надуманих процесуальних механізмів.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи зазначене процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 140/2640/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 28 лютого 2024 року.