Справа № 160/14519/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/14519/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року

у справі №160/14519/22

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Служба судової охорони, Державна судова адміністрація України

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Служба судової охорони, Державна судова адміністрація України, в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльнсть Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період 24.02.2022 по 18.07.2022 в розмірі 30000 грн на місяць, а з 19.07.2022 в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць;

-зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період 24.02.2022 по 18.07.2022 в розмірі 30000 грн на місяць, а з 19.07.2022 в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць;

-зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області утриматись від порушення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та протиправного ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди згідно цієї Постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, яке не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань. Відсутність бюджетних асигнувань не спростовує та не позбавляє позивача права на такі виплати, тому доводи відповідача про неможливість прийняття наказу про виплату спірної додаткової винагороди у зв`язку із відсутністю виділених бюджетних асигнувань на такі цілі позивач вважає необґрунтованими.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 в розмірі 30000 гривень щомісячно, а з 19.07.2022 по 24.10.2022 у розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 в розмірі 30000 гривень щомісячно, а з 19.07.2022 по 24.10.2022 у розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у позивача, як співробітника Служби судової охорони, з 24.02.2022 виникло право на отримання додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 в розмірі 30000 грн. Внесені до Постанови № 168 зміни щодо виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 мають застосуватись у спірних правовідносинах з 19.07.2022 дня набрання цією постановою чинності. Посилаючись на п.1 Постанови № 168, суд зазначив, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), отже відповідач не позбавлений права прийняття наказу на виконання пункту 1 Постанови № 168 про встановлення позивачу додаткової винагороди на виконання такої постанови. Доводи відповідача про неможливість прийняття наказу суд визнав недостатніми для відмови у задоволенні позову, оскільки право позивача на отримання спірної додаткової винагороди виникло на підставі Постанови № 168, прийнятої на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що суд не врахував, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 168 Службою судової охорони не затверджувались видатки у відповідному кошторисі ТУ ССО у Дніпропетровській області для виплати додаткової винагороди, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату. Також суд не надав оцінки тому, що видання ТУ ССО у Дніпропетровській області наказів про виплату додаткової винагороди без відповідного фінансування є перевищенням повноважень та призведе до порушення законодавства. Також відповідач зауважив, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану виділяється Кабінетом Міністрів України з резервного фонду, тому виходячи з порядку використання коштів резервного фонду, саме бездіяльність МФ України та Кабінету Міністрів України призводить до невиплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони. Окрім того, скаржник звертає увагу на те, що після винесення судом першої інстанції рішення у справі наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 був затверджений Порядок і умови виплат співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану, який відповідач просить врахувати суд апеляційної інстанції.

Щодо розміру додаткової винагороди відповідач зазначає, що прийнята Кабінетом Міністрів України постанова від 07.07.2022 № 793, яка набрала чинності 19.07.2022, застосовується, як в ній вказано, з 24.02.2022, тому розмір додаткової винагороди з 24.02.2022 слід визначати з розрахунку до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, а не 30000,00 грн. щомісячно, як вважає суд першої інстанції.

Третя особа - Державна судова адміністрація України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Третя особа також посилається на відсутність відповідного фінансування, відсутність будь-яких внутрішніх резервів для перерозподілу видатків між установами системи правосуддя та збільшення бюджетних асигнувань Службі судової охорони для проведення додаткової винагороди співробітникам відповідно до Постанови КМУ № 168, зазначає, що ДСА України в межах визначених законом повноважень вжито всіх можливих заходів щодо збільшення бюджетних асигнувань ССО для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Питання законності та обґрунтованості рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції в межах цього апеляційного провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу ТУ ССО у Дніпропетровській області від 05.08.2021 № 204 о/с з 05.08.2021 проходить службу на посаді начальника служби фізичного захисту, організації безпеки суддів та підтримки територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області.

На адвокатський запит щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, відповідач листом від 22.08.2022 № 35.05-446 повідомив, що накази про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди не видавались і виплати не проводилися, так як у затвердженому Службою судової охорони для ТУ ССО у Дніпропетровській області кошторисі на 2022 рік видатки на виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 не передбачалися та не затверджувалися. Фінансовий ресурс не дозволяє здійснити такі виплати. Виплату додаткової винагороди буде проведено в найкоротший строк, після надходження від головного розпорядника відповідних асигнувань.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначає таке.

Спірним у цій справі є питання наявності у позивача права на додаткову винагороду, яка передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022, та можливість реалізації такого права за відсутності відповідного бюджетного фінансування для виплати такої винагороди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.161 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України.

Статтею 165 Закону №1402-VIII передбачено, що грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 затверджено: схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони.

Крім того, установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується ДСА України.

Наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, згідно з пунктом 1 розділу І якого цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

Відповідно до п.9 розділу І Порядку № 384 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення (п.10 розділу І Порядку № 384).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 384 грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого, співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Пунктом 16 розділу І Порядку № 384 визначено, що звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення розглядаються Службою судової охорони або відповідним територіальним управлінням Служби судової охорони в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в первинній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, вказаною постановою № 168 Кабінет Міністрів України установив, зокрема, співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793, яка набрала чинності 19.07.2022, внесені зміни до Постанови №168, згідно яким, зокрема, в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць".

У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 передбачено, що цей нормативно-правовий акт застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Отже, в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи з встановленого принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України, суд першої інстанції правильно зазначив, що зміни, внесені Постановою № 793, мають застосуватись у спірних правовідносинах з 19.07.2022.

Суд також враховує, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 зазначив, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість "30000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконаної норми праці закріплено й у пункті 14 Порядку №384, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних відносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою №168 у первинній редакції.

Стосовно посилання скаржника на відсутність відповідного фінансування як визначеної ним і третіми особами в якості підстави невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, враховує, що ця справа є типовою справою по відношенню до вказаної вище справи №260/3564/22, яку Верховним Судом розглянуто як зразкову справу (п.21, 22 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У справі №260/3564/22 Верховним Судом визначено право особи, яка є співробітником Служби судової охорони, на додаткову винагороду, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові 21 вересня 2023 року, якою залишено без змін рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, зроблений висновок, що неправомірність відмови ТУ ССО у виплаті додаткової винагороди, як однієї зі складових грошового забезпечення, з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, оскільки таке, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

Пунктом 3 статті 116 Конституції України передбачено, що до повноважень КМУ належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень КМУ щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

На підставі частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із частиною другою цієї статті суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене постановою КМУ № 168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду визнала необґрунтованими посилання Територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Відмова Територіального управління у виплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення постанови КМУ № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).

Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, відповідають правовій позиції, яка сформована Верховним Судом у зразковій справі №260/3564/22.

Стосовно посилання скаржника на Порядок і умови виплати співробітниками Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану, затверджений наказом ДСА від 31 жовтня 2022 року № 396, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону № 1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» ДСА України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені в зразковій справі № 260/3564/22, відповідно до яких визначення в пункті 7 Порядку №396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих ДСА України повноважень.

Надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи, тоді як в межах спірних правовідносин надання ретроактивної дії Порядку № 396 має наслідком порушення прав позивача та є порушенням принципу правової визначеності.

На підставі викладеного та з урахуванням висновків, викладених Верховним Судом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі №160/14519/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко