Справа № 400/2/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 р. № 400/2/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання Дидіної А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056,
провизнання протиправною та скасування постанови від 19.10.2023 року № ПШ 018606,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті з вимогами визнати протиправними та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 018606 від 19.10.2023 року.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що є власником автомобіля МАН р.н. НОМЕР_1 , але не була перевізником 29.09.2023 під час вчинення порушення водієм ОСОБА_2 на цьому транспортному засобі, оскільки ще 01.09.2023 зазначений транспортний засіб було передано за договором оренди ТДВ «Миколаївбудмеханізація». Про те, що 29.09.2023 перевізником було ТДВ «Миколаївбужмеханізація» також вказує той факт, що у товарно-транспортній накладної перевізником зазначене саме це товариство, а не позивачка. З огляду на положення ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника.

Відповідач позов не визнав, надіслав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 09.03.23 встановлено відсутність у водія позивача картки водія у цифровому тахографі. Про розгляд справи позивача було повідомлено своєчасно, але він не прибув на її розгляд. Позивачем ні під час перевірки транспортного засобу, ні під час розгляду справи не було надано доказів щодо транспортний засіб було передано у користування іншій особі.

Суд розглянув справу у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю представника відповідача 27.02.2024. Під час судового засіданні представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві, просив в задоволенні позову відмовити. Щодо наданих позивачем документів про передачу транспортного засобу від ФОП ОСОБА_1 до ТДВ «Миколаївбудмеханізації», представник відповідача, просив не враховувати їх, оскільки договір не засвідчений нотаріально, а також відсутні інші документи, які вказують про реальність цього договору. На думку представника відповідача, зазначені документи штучно створені позивачкою для ухилення від притягнення до відповідальності.

Дослідив матеріали справи, вислухав представника відповідача, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем 14.11.2019. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є неспеціалізована оптова торгівля (основний), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, вантажний автомобільний транспорт, допоміжне обслуговування наземного транспорту та інше.

Окрім цього, ОСОБА_1 є одним із засновників ТДВ «МИКОЛАЇВБУДМЕХАНІЗАЦІЯ» (ТДВ «МБМ»). Основним видом діяльності товариства є інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у. (основний), виробництво ручних електромеханічних і пневматичних інструментів, виробництво машин і устатковання для сільського та лісового господарства, виробництво інших верстатів, виробництво автотранспортних засобів, виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів, виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів, надання допоміжних послуг у лісовому господарстві та ін.

У власності ОСОБА_1 є вантажний автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 , а у власності ТДВ «МБМ» є напівпричеп Schwarzmuller р.н. НОМЕР_2 .

01.09.2023 ФОП ОСОБА_1 передала зазначений автомобіль МАN за договором оренди ТДВ «МИКОЛАЇВБУДМЕХАНІЗАЦІЯ».

27.09.2023 автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schwarzmuller р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 здійснював перевезення металоконструкцій.

На трасі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, автомобіль був зупинений працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті з метою проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час перевірки встановлено, що у водія ОСОБА_2 відсутня особиста картка в цифровому тахографі. Зазначено було кваліфіковано, як порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та складено Акт №320718.

19.10.2023 уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ018606, якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосовано до неї адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 гривень.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Мінтрансу від 07.06.2010 № 340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Мінтрансу №385 від 24.06.2010, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР , або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Разом з тим, відповідно ст.60 Закону, до відповідальності притягуються саме автомобільний перевізник.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами (ст.1 Закону).

У цьому випадку, позивачка категорично заперечує той факт, що він був перевізником 27.09.2023, та повинен нести відповідальність за недотримання водієм вимог Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.

По-перше, навіть в товарно-транспортній накладної №Р134 від 27.09.2023 зазначено, що перевізником є ТДВ «МБМ».

По-друге, позивачем надано договір оренди про передачу вантажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 ТДВ «МБМ.

По-третє, позивачем надано наказ №253 від 31.05.2023 про прийняття на роботу до ТДВ «МБМ» водієм автотранспортного засобу ОСОБА_2 , саме тієї особи, яка керувала 27.09.2023 автомобілем МАN р.н. НОМЕР_1 під час виявлення працівниками відповідача правопорушення у сфері автомобільного транспорту.

Відповідачем обраний позивач як суб`єкта відповідальності виключно з тих підстав, що він є власником транспортного засобу, водія якого припустився правопорушення.

Але, у законодавстві щодо правопорушень у сфері автомобільного транспорту відсутня презумпція винуватості власника транспортного засобу, як наприклад за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами (ст.14-1 КУАП).

Посилання відповідача у відзиві на судову практику, щодо необхідності оформлення тимчасового реєстраційного талону, зокрема постанову Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №804/8740/16 не є релятивними у цьому випадку.

У постанові №804/8740/16 йшла мова про правомірність застосування штрафу до перевізника за відсутність у нього реєстраційних документів на транспортний засіб.

А у цьому випадку йде мова про право власника передати право керування іншій особі. Заборона на передачу в користування транспортного засобу без оформлення тимчасового реєстраційного талону, законодавством не передбачена.

Більш того, необхідно розуміти, що тимчасовий реєстраційний талон на право керування транспортним засобам, відповідно до п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, це передбачений законодавством станом на 2010 рік, один із документів, який міг посвідчити право керування особою транспортним засобом.

Але, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 №3565-VI, ст.16 Закону України «Про дорожній рух» була змінена, та виключений обов`язок водія мати документи, що підтверджують право на керування транспортним засобом. Водій зобов`язаний мати лише реєстраційний документ на транспортний засіб.

Аналогічним чином з 2011 року змінені Правила дорожнього руху, оскільки виключена вимога про необхідність мати свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або реєстраційний чи інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження таким транспортним засобом.

Тобто, у позивача з 2011 року не має обов`язку для передачі транспортного засобу іншій особі, оформлювати тимчасовій реєстраційний талон на право керування транспортним засобам відповідно до п.6.3 Інструкції.

Щодо аргументів відповідача про можливу штучність наданих позивачем доказів, маніпуляцій з метою уникнення відповідальності за правопорушення у сфері автомобільного транспорту, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015, Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Відповідно до п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Укртрансбезпека узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до її компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів міністерств та в установленому порядку подає їх Міністрові.

Тому саме на відповідачі лежить відповідальність за те, що досі не прийняти відповідні нормативні акти, які би усунули прогалини у питанні визначення перевізника, та унеможливили маніпуляції з метою ухилення від юридичної відповідальності. Відсутність чіткого, однозначного та фіксованого критерію визначення перевізника, під час виявлення правопорушень законодавства про автомобільний транспорт, є відповідальністю відповідача, як владного суб`єкта. Тому, у цьому випадку, суд всі сумніви, щодо того хто саме був перевізником ФОП ОСОБА_1 чи ТДВ «МБМ», тлумачить не на користь владного суб`єкта.

Позов належить задовольнити у повному обсязі.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2684 грн підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,545) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 018606 від 19.10.2023.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,545) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) гривень.

4. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 29.02.2024