Справа № 320/26303/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м.Київ 320/26303/23

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Головенка О.Д., суддів: Колеснікової І.С., Перепелиці А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюка Я.В.,

представника позивача - не з"явився,

представник відповідача - Мартинюк К. Е.

представник третьої особи - Ладан Є.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа Міністерство юстиції України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними підпункти 8, 9, 14 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 "Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (далі - Постанова № 164).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 справу прийнято до провадження та розпочато розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у складі колегії суддів головуючий суддя Головенко О.Д., судді Колеснікова І.С. та Перепилиця А.М.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що за своєю суттю спірні пункти Постанови № 164 є спроба безмежно контролювати ринок нотаріальних послуг, обмежуючи права нотаріусів кваліфіковано приймати рішення. Вважає, що з прийняттям Постанови № 164, відповідач нівелював Конституційні принципи верховенства права, дії органом державної влади лише в межах та у спосіб, визначені законом, неможливості погіршення прав людини навіть під час воєнного стану, неможливості притягнення за одне і те саме порушення двічі, неможливість нехтування правом особи на повагу гідності.

В судове засідання позивач до суду не з`явився та подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, оскільки Уряд як орган якому надано повноваження щодо вжиття заходів, пов`язаних із запровадження правового режиму воєнного стану на території України, реалізував свою компетенцію визначену відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та прийняв 28.02.2022 спірну Постанову № 164, якою установлено, що в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування нотаріальної дії вчиняються з урахуванням особливостей (заборон).

Представник третьої особи проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки Постанова № 164 в частині встановлення певних особливостей (заборон) при вчиненні потаріальних дій, зокрема щодо цінного майна, є заходом державного регулювання нотаріальної діяльності і жодним чином не стосується обмеження прав і свобод людини і громадянина та не порушує положень статей 19, 28, 43, 64 Конституції України.

Також від позивача надійши заперечення на відзив на позовну заяву, в яких просить суд позов здовольнити у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про що свідчить свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 6358 від 03.05.2007, видане Міністерством юстиції України; реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 552 від 31.05.2007, видане Головним управлінням юстиції в м. Києві) здійснює приватну нотаріальну діяльність з 2007 року.

17.01.2023 за результатами розгляду скарги Департаменту захисту Національної державності Служби безпеки України № 5/1/1-11311 від 23.11.2022 на рішення прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, Центральна колегія підготувала Висновок в якому було рекомендовано Міністерству юстиції України cкасувати рішення № 64393141 від 04.08.2022 та тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Нотаріусу строком на 3 (три) місяці.

Міністерство юстиції України прийняло наказ № 478/5 від 06.02.2023 «Про задоволення скарги» відповідно до якого скаргу Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 23.11.2022 № 5/1/1-11311 задоволено, скасовано рішення від 04.08.2022 № 64393141, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та тимчасово блоковано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

23.02.2023 за результатами повторного розгляду листа Департаменту захисту Національної державності Служби безпеки України № 5/1/1-15099 від 26.12.2022 на рішення, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, Центральна колегія підготувала Висновок, в якому рекомендовано cкасувати рішення № 64795936 від 14.09.2022, прийняте нотаріусом Нотаріусом; тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Нотаріусу строком на 3 (три) місяці.

10.04.2023 Міністерство юстиції України прийняло наказ № 1291/5 від 10.04.2023 «Про задоволення скарги» відповідно до якого скаргу Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від № 5/1/1-15099 від 26.12.2022 задоволено, скасовано рішення № 64795936 від 14.09.2022, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та тимчасово блоковано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

З урахуванням прийнятих Мін`юстом наказів на електронну пошту позивача було надіслано листа № 46523/1342/5/37.1 від 14.04.2023 з копією наказу Міністерства юстиції України від 14.04.2023 № 1342/5 «Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна».

Зазначеним документами з посиланням на приписи п.п. 9 п. 1 Постанови № 164 було встановлено невідповідність позивача, як приватного нотаріуса даній вимозі, а саме в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування нотаріальні дії вчиняються з урахуванням таких особливостей (заборон) до переліку включаються нотаріуси, нотаріальна діяльність яких не припинена або які працюють в державній нотаріальній конторі та відповідають таким критеріям:

після 24.11.2017 не вчиняли виконавчого напису на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим;

після 01.01.2020 щодо них Міністерством юстиції не приймалося рішення про анулювання або не менше двох рішень про блокування (принаймні два з яких на строк більше місяця) доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, крім рішень, які скасовано (визнано протиправними або нечинними) рішенням суду, яке набрало законної сили (нотаріус, який не відповідає лише цьому критерію, включається до переліку із застереженням про заборону нотаріального посвідчення ним договорів щодо відчуження, поділу (виділу) нерухомого майна, спадкових договорів, договорів іпотеки, про заміну кредитора (відступлення прав вимоги) за кредитним договором та/або договором іпотеки, задоволення вимог іпотекодержателя, встановлення довірчої власності на нерухоме майно, визначення розміру часток у праві спільної власності, договорів поділу спільного майна подружжя (виділу з нього), позички, найму (оренди), лізингу будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) на строк не менш як три роки, відчуження цінних паперів, у тому числі договорів про внесення змін до таких договорів або їх розірвання (припинення), довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, управління і розпорядження цінними паперами, на право доступу до індивідуального банківського сейфа, а також видачі свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього з подружжя) на підставі їх спільної заяви, свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (електронних аукціонів), у тому числі тих, що не відбулися);

після 01.01.2020 щодо них Міністерством юстиції не приймалося рішення про анулювання або не менше двох рішень про блокування (принаймні два з яких на строк більше місяця) доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, крім рішень, які скасовано (визнано протиправними або нечинними) рішенням суду, яке набрало законної сили (нотаріус, який не відповідає лише цьому критерію, включається до переліку із застереженням про заборону нотаріального посвідчення ним договорів щодо відчуження цінних паперів, корпоративних прав, у тому числі договорів про внесення змін до таких договорів або їх розірвання (припинення), довіреностей на право управління і розпорядження цінними паперами, корпоративними правами, на право доступу до індивідуального банківського сейфа, засвідчення справжності підпису на актах приймання-передачі частки (частини частки) у статутному (складеному) капіталі (статутному фонді) юридичної особи);

у період з 25.02.2022 до їх включення до переліку не посвідчували договори щодо відчуження нерухомого майна, поділу (виділу) нерухомого майна, іпотеки, встановлення довірчої власності на нерухоме майно;

щодо них не внесено подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, яке перебуває на розгляді Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції;

не вчиняли нотаріальних дій від імені фізичних осіб, які в момент вчинення таких дій перебували за межами України, крім дій на підставі довіреності таких осіб або в порядку законного представництва, або померли;

не мають простроченої заборгованості із сплати членських внесків до Нотаріальної палати України за період більше ніж один рік;

Вважаючи п.п. 8, 9, 14 п. 1 постанови № 164 такими, що впливають на його права та обов`язки, позивач звернулвся до суду з позовом та просить його задовольнити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до ст. 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем`єр-міністр України, рішення вважається прийнятим.

Після підписання акта Кабінету Міністрів України внесення до його тексту будь-яких змін, у тому числі виправлення орфографічних і стилістичних помилок, здійснюється в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо діяльності нотаріату в Україні є Закон України «Про нотаріат».

Статтею 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно ст. 2-1 Закону України «Про нотаріат» державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.

Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ст. 3 Закону України «Про нотаріат»).

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Визначення нормативно-правового акту міститься у п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України та означає акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, зокрема, органів виконавчої влади, регламентовано положеннями ст. 264 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Тобто суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, для цілей їх застосування та оскарження, є створення ними юридичних (негативних) наслідків у формі права, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Отже, до суду може бути оскаржений певний акт суб`єкта владних повноважень, який набрав чинності, є чинним та створює юридичні наслідки.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

Слід зауважити, що станом на дату прийняття рішення оскаржувані положення Кабінету Міністрів України втратили чинність.

З наведеного можна зробити висновок, що оскаржуваний акт, який на момент прийняття судового рішення у судовій справі, вже був не чинним та не підлягає повторно визнанню нечинним в порядку ст. 264 КАС України, враховуючи приписи ч. 3 цієї статті, оскільки нормативний акт, що є не чиним не може бути оскаржений, а отже і скасованим в судовому порядку.

З урахуванням того, що оскаржувані положення спірної постанови втратили чинність шляхом їх виключення постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2023 № 1309, то на момент розгляду справи предмет спору у межах спірних правовідносин відсутній, що виключає можливість задоволення позовних вимог Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Аналогічного висновку щодо унеможливлення в такому випадку судового захисту прав та інтересів позивача у спосіб визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень (п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України), що є підставою для відмови у задоволенні позову, дійшов Верховний Суд в постанові від 20.06.2023 у справі № 640/2412/20.

З урахуванням зазначеного, колегією суду не перевіряються обставини щодо відповідності оскаржуваного акту приписам Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України", яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України, відповідно до п. 58 якого суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Головенко О.Д.

Судді: Колеснікова І.С.

Перепелиця А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 28 лютого 2024 р.