Справа № 755/3470/24
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/3470/24
Провадження №: 2-аз/755/1/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"27" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву представника позивача Сердарова Алланазара - Сліпкова Віталія Сергійовича про забезпечення позову, подану в межах розгляду адміністративної справи за позовом громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2024 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, яка 27.02.2024 була передана в провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2024 відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду, роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив на позовну заяву з докази, якими вони обґрунтовуються не пізніше дати розгляду справи.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - Сліпкова В.С. про забезпечення позову, у якій останній просить суд: зупинити дію рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання покинути територію України у термін до 25.09.2022, про заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки до 15.09.2025.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що до ухвалення рішення у даній справі існує об`єктивний ризик настання негативних та неповоротних наслідків для ОСОБА_1 , а саме: повернення останнього до країни походження, що в свою чергу, може унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, вивчивши матеріали справи доходить до наступного.

Як убачається із заявлених позовних вимог, громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_3 просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки до 15.09.2025 громадянина Туркменістану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.09.2018 прибув в Україну з метою навчання, а саме у Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова на факультеті історичної освіти та навчання в якому успішно завершив у червні 2022 року, що підтверджується дипломом серія НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що позивач є громадянином Республіки Туркменістан та прибув в У країну з метою навчання, останнього документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , орган що видав № 8001, термін дії до 15.08.2022. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово було продовжено і який є діючим донині. Після завершення навчання в університеті позивач мав наміри продовжити проживання в Україні. 22.01.2024 між адвокатом Сліпковим В.С. та громадянином Республіки Туркменістану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено договір про надання правничої допомоги. Під час конфіденційного побачення, клієнт повідомив адвоката про те, що посадовими особами Державної міграційної служби України складалися відносно нього адміністративні матеріали, що ймовірно пов`язано із перебування позивача на території України, проте про зміст та вид документів позивачу нічого невідомо, оскільки останньому не було роз`яснено їх зміст. У подальшому, представником подано до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області адвокатський запит з метою витребування відомостей щодо наявності законних підстав перебування позивача на території України. Зі змісту відповіді, Державної міграційної служби України за № 8010.8.2.2-4371/80.4- 24 від 26.01.2024 встановлено, що 15.09.2022 відносно позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, із забороною подальшого в`їзду в Україну строком натри роки. До вказаної відповіді долучено копію рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке датоване 15.09.2022. У вказаному рішенні зазначається про відсутність у громадянина Туркменістану ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 підстав для подальшого перебування на території України, що є порушенням вимоги ст. ст. 4, 9, 15. Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322. Однак, ознайомившись зі змістом рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, позивач вважає його таким, що воно є передчасним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, зважаючи на те, що 21.10.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1202, якою постановив, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім громадян Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24.02.2022, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Подача документів для обміну таких посвідок має бути здійснена протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану. Так, наведеною постановою КМУ №1202 від 21.10.2022 установлено, що посвідки на тимчасове проживання, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24.02.2022 підтверджують законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Таким чином, рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду строком на три роки від 15.09.2022, підлягає скасуванню, оскільки позивач має законні підстави для тимчасового проживання в Україні за посвідкою на тимчасове проживання, строк дії якої завершився після 24.02.2022. Поряд з цим, відсутні докази, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, відсутні. При цьому, оскаржуване рішення взагалі не містить обґрунтування та зазначення підстав для застосування щодо позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки.

За приписами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, ст. 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч.1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів заяви, позивач не погоджується з прийнятим відносно нього рішенням, що слугувало підставою звернення до суду із відповідним позовом. Оскільки правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що, в даному випадку, позивачем доведено існування реальної загрози завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у даній справі, та того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваній вимозі, діям чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Наведені фактичні обставини дають суду підстави для висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі в частині ймовірного виконання прийнятого відповідачем рішення, що може ускладнити ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, відтак зумовлює вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст. 150-156, 248, 256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача Сердарова Алланазара - Сліпкова Віталія Сергійовича про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити дію рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення справи по суті та набранням рішенням законної сили.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 294 КАС України та в строки встановлені ст. 295 КАС України.

Дані стягувача: громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Республіки Туркменістан для виїзду за кордон серія НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Дані боржника: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ).

Суддя: