Справа № 160/1166/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 лютого 2024 р.Справа № 160/1166/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі клопотання Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про закриття провадження у справі №160/1166/24 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (49099, м. Дніпро, вул. Коробова, 6, ) про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд» про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/1166/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені та усунути недоліки позовної заяви.

25 січня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про усунення недоліків, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд».

За змістом, вказана заява є уточненою позовною заявою з додатками, згідно якої позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Ленінського районного суду м. Дніпропетровська щодо невидачі розпорядження суду на виконання судових рішень по справi 1-23/10 від 08.04.2019 і 29.12.2010;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Калініченка Г.П. щодо приховування обставин банкрутства ПВКФ "АЛЬЯНС-ХОЛДІНГ" у справі № Б29/66-02 під час розгляду кримінальної справи №1-23/10 і не залучення документів про банкрутство ПВКФ "АЛЬЯНС-ХОЛДІНГ" до матеріалів кримінальної справи №1-23/10;

- зобов`язати Ленінський районний суд м.Дніпропетровська видати розпорядження суду на виконання судових рішень по справі 1-23/10 від 08.04.2019 і 29.12.2010 р.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність правової поведінки відповідача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1166/24, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).

16 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позов, який надійшов в підсистемі «Електронний Суд» від відповідача.

20 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, який надійшов в підсистемі «Електронний Суд» від позивача.

22 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву відповідача про закриття провадження у справі, яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що суд та суддя при розгляді справ не виконують владно-управлінських функцій, а здійснюють повноваження відповідно до норм процесуального закону, спрямовані на вирішення спору між сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Відповідно, не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. З огляду на вищевказані висновки Верховного Суду, вважає, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

26 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення позивача проти заяви відповідача про закриття провадження у справі, яке надійшло в підсистемі «Електронний Суд». Позивач зазначає, що у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади. Вказує, що сам відповідач зазначає про свої дiї саме як суб`єкт владних повноважень, заявляє про відповідальну особу суду Мейхер яка повинна була скласти розпорядження пiдписати його i направити для виконання i яка жодним чином не мала жодного процесуального стосунку до розгляду справи 1-23/10 також як i не мав стосунку сам голова суду Нощенко який по відношенню до Мейхер мав владнi управлiнськi функції. Звертає увагу суду що голова суду Нощенко звернувся до Департаменту адмiнiстративних послуг чомусь не у 2010 році коли рішення суду від 29.12.2010 набрало законної сили, а через 9 років у 2019 році і не сам, а після отримання заяви позивача. Також звертає увагу суду що провівши службове розслідування і встановивши "недолік" роботи Майхер "не туди направлене розпорядження" Нощенко чомусь оставив поза увагою факт невиконання рішення суду від 29.12.2010 по зазначеній кримінальній справі яке також набрало законної сили, але Нощенко при цьому не доручив відповідальній особі звернуть це рішення до виконання чим також порушив права позивача. Отже із зазначеного відповідачем вбачається, що отримавши заяву позивача про проведення службового розслідування відповідач саме службове розслідування і провів, тобто характер дій відповідача підтверджується у тому числі і їх назвою службове, крім того відповідач як службова особа вирішував питання притягнення секретаря суду Мейхер до дисциплінарної відповідальності, що також не може бути процесуальними діями, але такі дії у своєму клопотанні про закриття справи він жодним чином не пояснив у розумінні процесуального закону на який він посилається у своєму клопотанні про закриття справи, що підтверджує безпідставність його клопотання про закриття справи. Отже голова суду Нощенко резюмуючи прийняте ним рішення про проведені ним дії щодо направлення зазначеного розпорядження для виконання прийняв рішення про відмову у видачі розпорядження суду і відмову у направлені цього розпорядження до виконання як посадова особа суду що слугувало для позивача підставою для звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов`язати Ленінський районний суд м.Дніпропетровська видати розпорядження на виконання рішення суду від 29.12.2010 і 08.04.2019 набравших законної сили. Крiм того, надаючи позивачу відповідь у листах про проведення службового розслідування вiд 2022 року i 2024 року Нощенко жодного разу не зазначав що позивач для звернення зазначених судових рішень до виконання ще повинен звертатись до суду в процесуальному порядку. Навпаки в своїх відповідях до позивача вiн сам особисто встановив у непроцесуальний спосіб підставу для відмови позивачу у звернені зазначених рішень Ленінського районного суду до виконання, а саме "Що для видачi розпорядження по справі немає правових підстав." Тобто Нощенко як посадова особа суду повідомив позивача що зазначені судові рішення Ленінського районного суду м Дніпропетровська зобов`язального характеру він відмовляється виконувати на підставі інформацій яку Департамент дозвільних процедур Дніпровської міської ради йому надав за його запитом, що жодним чином не є процесуальними діями на яких він наголошує у своєму клопотанні. Звертаю увагу суду що позовнi вимоги позивача стосуються не оскарження рiшення прийнятого Ленiнським судом від 29.12.2010 і 08.04.2019, їх змісту, або обставин їх прийняття як пише відповідач, а лише зверненням їх до виконання що і повинні були зробити саме посадові відповідальні особи Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, але не тільки не зробили цього з 2010 року але і відмовили це зробити зараз безпідставно посилаючись на інформацію надану Департаментом Дніпровської міської ради у якій зазначено що державна реєстрація ПВКФ АльянсХолдінг була скасована і це нібито унеможливлює їх виконання (яке Нощенко назвав "відсутністю правових підстав) що суперечить рішенню Ленінського районного суду від 15.05.2023 у якому зазначено що рішення суду від 08.04.2019 і 29.12.2010 були прийняті саме з урахуванням того що державна реєстрація ПВКФ Альянс-Холдінг була скасована в 2004 році, тому факт скасування державної реєстрації ПВКФ Альянс-Холдінг згідно з висновком рішення Ленінського районного суду був відомий суду при ухваленні зазначених рішень і жодним чином як він записав "не вплинув на їх законнiсть і обґрунтованість" тому посилання відповідача про нібито неможливістю виконання судового рішення у зв`язку з інформацією зазначеною у відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є безпідставними. Просить відмовити у закритті провадження у справі.

Вирішуючи заяву про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом вказаного припису поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити як поняття, що стосується як спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 року у справі №990/49/22.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі положень пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09.11.2023 року у справі №420/2411/19.

До справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але й їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір, тобто по відношенню до особи, яка звернулася до суду. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) цієї особи.

Помилковим є застосування статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною в яких є суб`єкт владних повноважень. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративного суду, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.11.2023 року у справі №990/205/23.

Згідно ч. 1 ст. 535 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 535 Кримінального процесуального кодексу України суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

Дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ в особливій, установленій законом процесуальній формі), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 року у справі №808/2167/18.

Суди при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №295/7631/17.

Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі №489/5045/18.

Події, які мали місце в цій справі та зумовили звернення позивача до суду, виникли під час судового розгляду конкретної справи, безпосередньо обумовлені таким розглядом, стосуються обставин визначеної справи. Тобто, не мають публічно-владного управлінського аспекту, відповідні функції відповідача не реалізовувалися за вказаних обставин. Отже, такі дії суду не можуть бути предметом окремого судового оскарження.

Судом враховано правозастосування Третього апеляційного адміністративного суду у постанові від 20.04.2023 року у справі №160/1682/23, а також Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі №580/2183/22.

Стосовно заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Позивач акцентував увагу на тому, що в цій справі він оскаржує дії, які належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.

Водночас, виключно в зв`язку зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого стало прийняття актів органу судової влади, і виник цей спір, відсутність такого провадження унеможливила б і виникнення цього спору.

Неодноразові посилання позивача на поведінку голови відповідача та працівника відповідача (секретаря судового засідання) є нерелевантними, оскільки видача розпорядження на виконання судового рішення є процесуальною дією, а не дією управлінського характеру.

Посилання позивача на проведення службового розслідування є безпідставним, оскільки в цій справі результати службового розслідування або обставини його проведення позивачем не оскаржені. Відповідно, попри те, що призначення службового розслідування є проявом публічно-владної управлінської функції, такі дії не є предметом цього спору (позивач не оскаржив результати службового розслідування або дії/бездіяльність під час його проведення, а лише використовував ці обставини як доказ у справі).

Зауваження позивача до дати звернення відповідача за інформацією про реєстрацію юридичної особи, в якої зберігалося майно позивача, не впливає на вказані висновки суду, а дії щодо такого звернення позивачем не оскаржені.

Також вищевказані висновки щодо природи цього спору не спростовуються і іншими доводами позивача, які мають похідний характер від первинно невірного висновку про природу дій відповідача в цій справі.

На виконання вимог ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз`яснює, що вказані позовні вимоги не належать до юрисдикції жодного суду.

Вищевикладене є підставою для закриття провадження в цій справі. В зв`язку з цим клопотання відповідача про закриття провадження підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 250, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про закриття провадження у справі №160/1166/24 задовольнити.

Закрити провадження у справі №160/1166/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тими самими позовними вимогами не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко