Справа № 286/383/24
Суддя: Гришковець А. Л.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/383/24
У Х В А Л А

27.02.2024 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А.Л.,

із секретарем Павленко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та заявою про поновлення строку звернення до суду, в яких просить поновити йому строк звернення до суду в зв`язку з пропуском його з поважних причин та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №172890 від 07.07.2023 про притягнення його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3, ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП, справу закрити за відсутністю події та складу правопорушення, мотивуючи тим, що вказаною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3, ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 1190 грн.. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є безпідставною. Його вина не підтверджена жодними доказами.

Так, 07 липня 2023 року він - ОСОБА_1 у вечірній час був в с. Бігунь Коростенського району Житомирської області і керував автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Працівники поліції з невідомих причин вирішили, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння і почали вимагати від нього документи на авто, посвідчення водія, страховий поліс та інше. Крім того, вони почали вимагати від нього, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння, але він відмовився від проходження огляду, пояснивши, що алкогольних напоїв не вживав, підстав для його перевірки немає, так як нічого не порушував.

24 липня 2023 року йому поштою надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП та постанова серії БАБ №172890 від 07.07.2023, якою на нього було накладено стягнення за адміністративне правопорушення у виді штрафу в розмір 1190 гривень.

Про протокол та постанову він дізнався лише 24 липня 2023 року, коли отримав їх поштою.

Постанова про накладення на нього стягнення за адміністративні правопорушення винесена скоріш за все для того, щоб виправдати складання протоколу за ст.130 КУпАП, так як без формальних підстав працівники поліції не могли його перевіряти.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що постанова від 07.07.2023 серії БАБ №172890 по справі про адміністративне правопорушення відносно нього є незаконною, необгрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Крім того, хоче додатково повідомити, що, як він зазначав вище, разом із даною оскаржуваною постановою на нього було складено адміністративні матеріали за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Вачко В.І. від 12.12.2023 по справі №286/2756/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього - ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

В мотивувальній частині суд вказав: «Судом встановлено, що поліцейськими здійснювався відеозапис фіксації порушення із застосуванням технічних засобів.

Оглядом доданого до протоколу про адміністративне правопорушення диску з відеозаписами правопорушення не встановлено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Також, оглядом диску з відеозаписами судом встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 поліцейськими не зупинявся.»

Отже, це так само підтверджує безпідставність складання на нього постанови БАБ №172890 від 07.07.2023.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду обгрунтовує тим, що ухвалою Овруцького районного суду від 20 грудня 2023 року було вказано на необхідність подання заяви про продовження строку на подання позову.

Ним своєчасно було оскаржено вказані постанови, позовна заява була подана з додержанням строку, але ухвалою судді Вачко В.І. по справі №286/3084/23 позовну заяву було повернуто. Вподальшому він повторно подав аналогічний позов і знову ухвалою судді Кулініча Я.В. від 24.11.2023 року по справі №286/4295/23 позов було повернуто через невиконання ухвали суду.

Як в першій так і другій ухвалах було вказано, що він отримував ухвали для усунення недоліків, але їх не виконував і тому позов повертався, але він їх не отримував. Він працює у м. Києві, тому хто за нього розписувався в повістках йому невідомо.Він періодично приїжджав в с. Бігунь, тому не встигав своєчасно виконувати вимоги ухвали суду.

Після подання позову втретє він своєчасно отримав ухвалу про усунення недоліків, виконав їх, але як виявилось, частково. Тому, ухвалою від 15.01.2024 позов йому повернуто.

Невідкладно звертається із позовом після отримання останньої ухвали.

Вважає, що строк для оскарження постанови він на даний час пропустив з поважної причини.

20.02.2024 від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову до Головного управління Національної поліції в Житомирській області відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що як вбачається з матеріалів справи, позивач про винесення стосовно нього постанови про накладення адміністративного стягнення дізнався 24.07.2023 (постанова винесена 07.07.2023). Він не був позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до суду в межах строку, встановленого ст. 286 КАС України. Натомість позовну заяву до суду ним було подано 22.01.2024, тобто строки оскарження постанови позивачем були пропущені.

Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Врахувавши доводи сторін, наведені в їх заявах по суті справи, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід залишити без розгляду з наступних підстав.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №172890 від 07.07.2023, вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. та ч. 1 ст. 126 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 1190 грн., за те, що він 07.07.2024 о 23 год. 24 хв. по вул. Селянська в с. Бігунь Коростенського району Житомирської області керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_1 , номерний знак якого не освітлювався у темні пору доби, символи якого не можна було розрізнити з відстані 20 метрів, не користувався ременем безпеки, керував автомобілем без посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб, страхового полісу, при зміні напрямку руху не увімкнув покажчик повороту, чим порушив п.п. 2.3 в, 2.9 в, 2.1 а, б, ґ, 9.1 та 30.2 Правил дорожнього руху України.

На підставі ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами ч. 1 ст.122 КАС України закріплено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст.286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Вищеозначена норма кореспондується з положеннями ст.289 КУпАП про те, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Водночас згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч.2 ст.44 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Окрім цього, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 8 КАС України, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення у справі "Устименко проти України", право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також Суд зазначає, що Держава Україна, витративши значні ресурси, створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто, держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом у постанові від 28.04.2020 у справі №460/2864/18, повернення позовної заяви через недоліки в її оформленні не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Така правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 536/2248/17, який виклав у постанові від 14.08.2020.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 тричі звертався до суду з аналогічним позовом.

Так, вперше ОСОБА_1 звернувся до суду 02.08.2023. Ухвалою судді Овруцького районного суду від 10.08.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. 04.10.2023 суддя Овруцького районного суду Житомирської області Вачко В.І. повернула ОСОБА_1 позовну заяву, оскільки він не усунув недоліки позовної заяви.

Повторно позивач звернувся до суду з вказаним позовом 17.10.2023. Ухвалою суду від 20.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. 24.11.2023 суддя Овруцького районного суду Житомирської області Кулініч Я.В. повернув ОСОБА_1 позовну заяву, оскільки він не усунув недоліки позовної заяви.

19.12.2023 позивач втретье звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 20.12.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. 15.01.2024 суддя Овруцького районного суду Житомирської області Кулініч Я.В. повернув ОСОБА_1 позовну заяву, оскільки він не усунув недоліки позовної заяви.

В заяві про поновлення строку звернення до суду від 22.01.2024 позивач зазначає, що не отримував ухвали про усунення недоліків, оскільки працював в м. Києві. Хто за нього розписувався в повістках йому невідомо. Він періодично приїжджав в с. Бігунь, тому не встигав своєчасно виконувати вимоги ухвали суду.

Після подання позову втретє він своєчасно отримав ухвалу про усунення недоліків, виконав їх, але як виявилось, частково. Тому, ухвалою від 15.01.2024 позов йому було повернуто.

При цьому, суд звертає увагу, що в ухвалах, якими позови поверталися позивачеві, судді вказували на наявність повідомлень про вручення поштових відправлень. Будь-яких доказів того, що вказані ухвали були отримані не ним, а іншими особами, позивачем не надано.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд відмічає, що зі свого боку позивач продемонстрував умисне зволікання з реалізацією наданого йому права на судовий захист та допустив зловживання цим правом, тричі не усунувши недоліки позовної заяви за ухвалами суддів Овруцького районного суду про залишення позову без руху у відповідності до ч.1 ст.169 КАС України. Відтак, ним не наведено належних та достатніх підстав, за наявності яких причини пропуску встановленого законом строку звернення до адміністративного суду з даним позовом можна визнати поважними.

За встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення заяви про поновлення строку звернення до суду.

Частиною 3 ст.123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 6-9, 20, 77, 78, 123, 240 243, 248, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду, відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, залишити без розгляду.

На ухвалу суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А. Л. Гришковець