Справа № 500/70/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 500/70/23 пров. № А/857/9835/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

суддя (судді) в суді першої інстанції Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль

дата складання повного тексту рішення 04 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

06 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно - господарської діяльності) від 07 червня 2022 року № 674 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 ».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на службі в Збройних силах України та проходить службу на посаді начальника польової лазні третього артилерійського дивізіону у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що 07 червня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 674, яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» та позбавлено премії за червень 2022 року в повному обсязі з підстав порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, а також за порушення вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV. В зазначеному наказі вказано, що умовами, що сприяли вчиненню порушення військової дисципліни стало небажання військовослужбовця утримуватися від шкідливої звички вживання алкоголю. Вважає такий наказ необґрунтованим та протиправним, оскільки відсутні підтверджені факти перебування його в стані алкогольного сп`яніння, а притягнення його до дисциплінарної відповідальності пов`язане, в тому числі, неприязністю до нього командира третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Зазначає, що, окрім спірного наказу, щодо нього за фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння також складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Звертає увагу на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 189/506/22 провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу цього адміністративного правопорушення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт перебування позивача солдата ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, зокрема, рапортом командира третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , вх. № 1016/а від 06 червня 2022 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також письмовими поясненнями командира взводу забезпечення ЗАДН військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 від 04 березня 2023 року, які засвідчили, що позивач, проходячи військову службу на посаді начальника польової лазні військової частини НОМЕР_1 , знаходячись в місці розташування підрозділу та виконуючи військові обов`язки, 05 червня 2022 року о 08:00 год. перебував в стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану. Протокол від 05 червня 2023 року № 145 про військово-адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП, підписано, в тому числі позивачем, без зауважень, а у графі «Пояснення військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності» - вказано «свою вину визнаю, прошу суворо не карати» та міститься особистий підпис позивача. Крім того, як слідує з постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 189/506/22, суд закрив провадження про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. В свою чергу, згідно оскаржуваного наказу позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тобто до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, за фактом перебування позивача 05 червня 2022 року о 08:00 год. в місці розташування підрозділу та при виконанні військових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану. Суд першої інстанції зазначив, що один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності, однією з яких є дисциплінарна. Застосування заходів дисциплінарного впливу не ставиться законом у залежність від того, чи притягнута особа до інших видів відповідальності, в тому числі, адміністративної. Суд першої інстанції вважав, що встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 189/506/22 обставини є відмінними від обставин, які досліджені в цій справі, тому не мають преюдиційного значення. З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про підтвердження факту вчинення дисциплінарного правопорушення, а, відтак, відсутність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідачем не доведено факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння в службовий час, з огляду на що відсутні підстави вважати, що ним порушено вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ та вимоги Дисциплінарного статуту ЗСУ. Вказує, що рапортом командира третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , вх. № 1016/а від 06 червня 2022 року написаний з мотивів неприязних відносин до нього, тому не може бути доказом у цій справі. Звертає увагу на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 189/506/22 провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу цього адміністративного правопорушення. Вважає, що вказана постанова маю преюдиційне значення під час розгляду даної справи.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог. Вказує, що командир третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 уповноважений на складання протоколу про військово-адміністративні правопорушення профільною Інструкцією, тому діяв в межах і у спосіб передбачений законодавством. Зазначає, що один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності, однією з яких є дисциплінарна. Звертає увагу на те, що позивач своїми діями дискредитував звання військовослужбовця, такий проступок підриває довіру та авторитет Збройних Сил України в очах громадськості.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 37 солдата ОСОБА_1 , мобілізованого відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 призначено на посаду водія четвертої гармати другого артилерійського взводу дев`ятої артилерійської батареї третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 43).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 травня 2022 року № 124 військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника польової лазні третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (а.с.43).

Рапортом командира третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , вх. № 1016/а від 06 червня 2022 року, доведено до відома командира військової частини НОМЕР_1 , що 05 червня 2022 року близько 08:00 год., в районі виконання завдань за призначенням виявлено солдата ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та в подальшому скеровано до Покровської лікарні, де підтвердили стан алкогольного сп`яніння військовослужбовця начальника польової лазні третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . В рапорті підполковник просив притягнути до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення вимог 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана» без проведення службового розслідування, на підставі статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ (а.с. 46).

До вказаного рапорту долучено Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (дата заповнення 05 червня 2022 року). У вказаному Висновку, з покликанням на Акт медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій № 565, складеному о 08 год 45 хв. 05 червня 2022 року, у стані алкогольного сп`яніння, уповноваженим лікарем комунального некомерційного підприємства «Покровська лікарня» вказано, що громадянин ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, - результат 1,200 проміле (а.с. 47).

Командиром третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , підполковником ОСОБА_2 складено протокол від 05 червня 2022 року № 145 про військово адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП, вчинене позивачем (а.с. 48-49).

Статтею 172-20 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, частиною третьою якої встановлено, що дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Зі змісту вказаного протоколу слідує, що 05 червня 2022 року о 08:00 год ОСОБА_1 перебував із ознаками алкогольного сп`яніння при виконанні ним обов`язків військової служби, перебуваючи в районі зосередження третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , чим вчинено порушення передбачене частиною третьою ст. 172-20 КуПАП. В свою чергу, позивача ознайомлено з даним протоколом та вручено один його примірник, що засвідчено власним підписом останнього. Також, у графі: «Пояснення військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності» даного протоколу вказано: «свою вину визнаю, прошу суворо не карати» та міститься особистий підпис позивача, будь яких заперечень позивачем в протоколі не зазначено.

До вказаного протоколу додано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, а також повідомили що позивач, проходячи військову службу на посаді начальника польової лазні ВЧ НОМЕР_1 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 в місці розташування підрозділу та виконуючи військові обов`язки, в стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану (а.с. 51-54).

Також, до матеріалів судової справи військовою частиною НОМЕР_1 долучено Пояснення командира взводу забезпечення ЗАДН Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 04 березня 2023 року, в яких він, окрім іншого, засвідчив факт перебування солдата ОСОБА_1 , 05 червня 2022 року в стані алкогольного сп`яніння на території базового табору та вказав, що на наступний день (06 червня 2022 року), коли солдат перебував у тверезому стані, йому було доведено, що за вчинене ним порушення він буде притягнутий до відповідної відповідальності, в тому числі дисциплінарної (а.с. 55-56).

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07 червня 2022 року № 674 за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдата ОСОБА_1 , начальника польової лазні третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» і позбавлено премії за червень 2022 року в повному обсязі (а.с. 44-45).

Як слідує з матеріалів судової справи, протокол № 145 від 05 червня 2023 року про військово адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП, скеровано військовою частиною НОМЕР_1 до Покровського районного суду Дніпропетровської області, який постановою від 07 червня 2022 року у справі № 189/506/22 визнав позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, притягнувши його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 215 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3655,00 грн.

Вказане рішення оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду, який постановою від 09 листопада 2022 року у справі № 189/506/22 постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року скасував та закрив провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, «передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 189/506/22 виправлено описку у постанові Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року, та викладено четвертий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП».

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиню першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Проаналізувавши наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ, колегія суддів зазначає, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Відповідно до вимоги статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої безпеки, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут).

Відповідно до статі 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Статтею 13 Статуту встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Згідно зі статтею 241 Статуту кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю) гідності.

Як слідує з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07 червня 2022 року № 674 за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдата ОСОБА_1 , начальника польової лазні третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» і позбавлено премії за червень 2022 року в повному обсязі (а.с. 44-45).

Колегія суддів зазначає, що факт перебування позивача солдата ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується долученими до матеріалів судової справи доказами, зокрема, - рапортом командира третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , вх. №1016/а від 06 червня 2022 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також письмовими поясненнями командира взводу забезпечення ЗАДН військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 04 березня 2023 року, які засвідчують, що позивач, проходячи військову службу на посаді начальника польової лазні військової частини НОМЕР_1 , знаходячись в місці розташування підрозділу та виконуючи військові обов`язки, 05 червня 2022 року о 08:00 год. перебував в стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану.

Рапортом командира третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , вх. № 1016/а від 06 червня 2022 року, доведено до відома командира військової частини НОМЕР_1 , що 05 червня 2022 року близько 08:00 год., в районі виконання завдань за призначенням виявлено солдата ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та в подальшому скеровано до Покровської лікарні, де підтвердили стан алкогольного сп`яніння військовослужбовця начальника польової лазні третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . В рапорті підполковник просив притягнути до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення вимог 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана» без проведення службового розслідування, на підставі статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ (а.с. 46).

До вказаного рапорту долучено Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (дата заповнення 05 червня 2022 року). У вказаному Висновку, з покликанням на Акт медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій № 565, складеному о 08 год 45 хв. 05 червня 2022 року, у стані алкогольного сп`яніння, уповноваженим лікарем комунального некомерційного підприємства «Покровська лікарня» вказано, що громадянин ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, - результат 1,200 проміле (а.с. 47).

Командиром третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , підполковником ОСОБА_2 складено протокол від 05 червня 2022 року № 145 про військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП, вчинене позивачем (а.с. 48-49).

До вказаного протоколу додано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, а також повідомили що позивач, проходячи військову службу на посаді начальника польової лазні ВЧ НОМЕР_1 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 в місці розташування підрозділу та виконуючи військові обов`язки, в стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану (а.с. 51-54).

Також, до матеріалів судової справи військовою частиною НОМЕР_1 долучено Пояснення командира взводу забезпечення ЗАДН Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 04 березня 2023 року, в яких він, окрім іншого, засвідчив факт перебування солдата ОСОБА_1 , 05 червня 2022 року в стані алкогольного сп`яніння на території базового табору та вказав, що на наступний день (06 червня 2022 року), коли солдат перебував у тверезому стані, йому було доведено, що за вчинене ним порушення він буде притягнутий до відповідної відповідальності, в тому числі дисциплінарної (а.с. 55-56).

Суд апеляційної інстанції враховує, що правову оцінку складу адміністративному правопорушенню за частиною третьою статті 172-20 КУпАП надано судовими рішеннями у справі № 189/506/22, разом з тим, вважає за доцільне, в межах розгляду даної судової справи про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, взяти до уваги той факт, що протокол від 05 червня 2023 року № 145 про військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП, підписано, в тому числі позивачем, без зауважень, а у графі «Пояснення військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності» - вказано «свою вину визнаю, прошу суворо не карати» та міститься особистий підпис позивача.

Як слідує з постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у справі №189/506/22, суд закрив провадження про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 189/506/22 виправлено описку у постанові Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року, та викладено четвертий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП».

В свою чергу, згідно оскаржуваного наказу позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тобто до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, за фактом перебування позивача 05 червня 2022 року о 08:00 год в місці розташування підрозділу та при виконанні військових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану.

Колегія суддів зазначає, що один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності, однією з яких є дисциплінарна.

Застосування заходів дисциплінарного впливу не ставиться законом у залежність від того, чи притягнута особа до інших видів відповідальності, в тому числі, адміністративної. Разом з тим, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, на переконання суду, слід з`ясувати обставини скоєного, його причини.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 826/1610/18.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дисциплінарний проступок не завжди передбачає безумовну наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки проступок може полягати також у не дотриманні службової дисципліни.

Колегія суддів зауважує, що до позивача, застосовано дисциплінарне стягнення не за вчинення адміністративного правопорушення, а за вчинення дій, які дискредитують звання військовослужбовця, підривають довіру та авторитет Збройних Сил України.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у судовій справі №189/506/22, слідує, що розгляді цієї справи суд не встановлював обставини, які підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме, не досліджено рапорт підполковника ОСОБА_2 пояснення свідків, які були очевидцями встановленого факту, в тому числі не заслухано пояснення посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , та не надано правову оцінку поясненням самого позивача, зазначеним у графі протоколу про адмінправопорушення «Пояснення військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності» - де зазначено позивачем: «свою вину визнаю, прошу суворо не карати» та міститься особистий підпис позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 78 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є іншими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Підтвердженням наведеного слугують приписи частини четвертої статті 78 КАС України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

За таких умов колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 189/506/22 обставини є відмінними від обставин, які досліджені в цій справі, а відтак не мають преюдиційного значення.

Аналізуючи доводи скаржника щодо необґрунтованості застосування до нього дисциплінарного стягнення за вчинення виявленого порушення, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Крім того, Дисциплінарний статут Збройних Сил України не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що своїми діями ОСОБА_1 дискредитував звання військовослужбовця, оскільки поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет Збройних Сил України в очах громадськості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 року у справі «С. v. theUnitedKingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Крім того, гарантована п.2 ст.6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально- правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003р. у справі «Ringvold v. Norway»). Тому, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п.1 ст.6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 обґрунтовано притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення саме дисциплінарного проступку, який кваліфіковано суб`єктом владних повноважень в особі військової частини НОМЕР_1 як порушення вимог ст. 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Тому, помилковими є доводи скаржника про те, що відповідач не встановив факт вчинення будь-яких діянь крім тих, що підлягають судовій оцінці у межах розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі № 500/70/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року.