Справа № 300/4918/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4918/22 пров. № А/857/1351/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 300/4918/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїСкільський І.І.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Бичинський Тарас Вікторович (надалі заявник, позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Окуневич М.В. (надалі представник позивача), 02.12.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області від 11.11.2022 №279;

- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2022 №312;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 відправити, а Калуський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області прийняти ОСОБА_1 стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони 2 відділу для подальшого проходження військової служби у Калуському районному ТЦК та СП Івано-Франківської області.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 300/4918/22 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідачами прийнято спірні накази із порушенням порядку передбаченого законодавством, за відсутності правових підстав для цього та без зазначення причин, які передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153). Представник позивача зазначив, що прийняті накази є незаконними, підлягають скасуванню, так для переведення військовослужбовець має подати рапорт, документи які підтверджують підстави переведення, відношення - згода командира частини, який приймає на військову службу. Потім командир в/ч готує подання на переведення. І далі за результатами приймається рішення (наказ) військового керівника про переведення. Позивач запевняє, що ніякого рапорту не писав та не підписував, погодження на переміщення також не надавав. Йому не було доведено у законний спосіб оскаржувані накази. Із змісту наказу №279 в частині, що стосується позивача, можна дійти до висновку, що він не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, оскільки його винесено за відсутності обов`язкових документів (рапорту), якого позивач не писав. А підстави його прийняття (витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 10.11.2022 року №269-РС, рапорт Солдата ОСОБА_1 (вх. №337/1 від 11.11.2022) та припис вих. №8/4386 від 11.11.2022 року не доводились до відома позивача та не надавались для ознайомлення.

Крім того зазначив про те, що на день прийняття оскаржуваного наказу, позивач перебував на післяопераційному лікуванні до 13.11.2022 та неодноразово скаржився на погіршення стану здоров`я після прибуття до місця проходження служби. Стан здоров`я позивача вказував необхідність проходження ВЛК для визначення придатності (обмеженої придатності) до військової служби за станом здоров`я з наданням терміну для лікування. Також зазначив, що визнанням наказу № 279 від 11.112022 незаконним в частині, що стосується позивача, є підставою для визнання незаконними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №312 від 13.11.2022.

Відповідач-2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги Калуський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на його поштову адресу, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово- лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Суд зазначив, що наказ Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 10.11.2022 за №269-РС прийнятий відповідно до пункту 116 Положення №1153/2008, який визначає порядок зарахування і перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів. Отже, накази командира є обов`язковими до виконання військовослужбовцями (підлеглими) у встановлений строк.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію», 31.03.2022 ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України по мобілізації та проходив службу в 4 відділі Івано-Франківського районного ТЦК та СП, а з 09.11.2022 проходив службу в роті охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №269-РС від 10.11.2022 відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата ОСОБА_1 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони другого відділу Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області 1990 р.н. увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.70-71).

На підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №269-РС від 10.11.2022 начальником Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) 11.11.2022 прийнято наказ за №279, відповідно до якого солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони 2 відділу Калуського районного ТЦК та СП Івано-Франківської області, призваного по мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2233-ХІІ (зі змінами) та Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» від 21.10.1993 №3544-ХІІ (зі змінами), призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 10.11.2022 №269-РС у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 11.11.2022 виключено із списків особового складу Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та всіх видів забезпечення. З 11.11.2022 вважати таким, що справи і посаду здав та вибув до нового місця служби м.Коломия Івано-Франківської області. (а.с.11-13).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №312 від 13.11.2022 військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на особливий період солдата ОСОБА_1 , зарахованого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.11.2022 року №269-РС у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , який прибув для подальшого проходження військової служби з Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області, з 12.11.2022 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, з 13.11.2022 зараховано на котлове забезпечення (а.с.14).

Позивач вважає, що прийняті накази є незаконними, підлягають скасуванню, оскільки підставами прийняття наказів є його рапорт, припис та наказ військової частини НОМЕР_2 про які йому нічого невідомо, йому не доводились до відома та взагалі він нічого не писав і не підписував.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В силу ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває і на сьогодні.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022р. оголошено загальну мобілізацію.

Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За приписами ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону №2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями, зокрема, шляхом призову громадян України на військову службу.

Відповідно до ч.13 ст.6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Відповідно до підпункту 1 пункту 81 розділу IV "Призначення на посади та звільнення з посад" "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), призначення на посади здійснюється:

- військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Пунктом 12 Положення № 1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Положенням № 1153/2008 визначено види посад та вимоги при призначенні на посаду, зокрема, такі види посад, як: вищі, рівнозначні та нижчі посади (п.82).

Так, відповідно до підпункту 1 пункту 82 Положення № 1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється: на рівнозначні посади - для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

За приписами абз. 2 пункту 257 Положення № 1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Пунктом 112 Положення № 1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Абзацом дев`ятим пункту 4.13 "Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170, встановлено, що в особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки).

Розділом XII "Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України", затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022р. № 280 (далі - Інструкція №280) визначено особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період.

Згідно із пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції №280:

- військовослужбовці військової служб за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції;

- первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів мобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення. Наказ по стройовій частині розробляється на всі військові частини, що формуються та мають самостійний штат;

- ці накази є підставою для визначення посадового становища військовослужбовцям, запису відповідних відомостей до облікових документів, видачі документів, що посвідчують особу військовослужбовця офіцерам військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зазначені накази не дублюються наказами по особовому складу.

Особовий склад, який вибув із військових частин, виключається із списків особового складу військових частин у строки, установлені пунктом 15 розділу II цієї Інструкції.

Підсумовуючи викладене, військовослужбовці Збройних Сил України можуть бути переведені на нове місце військової служби без згоди військовослужбовця, крім випадків, передбачених пунктом 112 Положення №1153/2008.

Отже, суд першої інстанції правильно виснував, що позивач міг бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої без його згоди, так як відповідно до підпункту 1 пункту 82 Положення № 1153/2008 призначений на рівнозначну посаду в порядку переміщення, що відповідає пункту 112 Положення.

Водночас, відповідно до пункту 113 Положення № 1153/2008, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї, здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Для переміщення в іншу місцевість військовослужбовець до рапорту додає відповідні документи, які підтверджують необхідність зміни місця проживання.

При цьому, пунктом 90 Положення № 1153/2008 встановлено, що необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.

Тобто, необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади, а військовослужбовець повинен подати рапорт у випадку, коли є така необхідність в переміщенні за станом здоров`я.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач з відповідним рапортом до військової частини не звертався.

При цьому, судом не встановлено наявності обставин, наведених у пункті 112 Положення №1153/2008, які виключають можливість переведення позивача без його згоди.

Непогодження позивача з порядком оголошення оскаржуваного наказу не є підставою для його скасування, а дії відповідачів після винесення наказу не можуть свідчити про його правомірність чи протиправність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 за №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (надалі також Положення №154, в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1, 3 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Безпосереднє керівництво територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне - Командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу Збройних Сил та Міноборони.

Статтею 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №551-XIV, визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Отже, накази командира є обов`язковими до виконання військовослужбовцями (підлеглими) у встановлений строк.

Відносно ж доводів апеляційної скарги про те, що на день прийняття оскаржуваного наказу, позивач перебував на післяопераційному лікуванні до 13.11.2022 та неодноразово скаржився на погіршення стану здоров`я після прибуття до місця проходження служби, то амбулаторна картка позивача, копія направлення від 09.10.2022, копія довідки від 29.10.2022, копія направлення на стаціонарне лікування від 12.10.2022 для хірургічного лікування, копія виписки із стаціонарного хворого від 28.10.2022 не підтверджує факт перебування позивача на післяопераційному лікуванні до 13.11.2022 та факт погіршення стану здоров`я після його прибуття до місця проходження служби.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ начальника Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) №279 від 11.11.2022 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №312 від 13.11.2022 є такими, що прийняті у встановленому Законом порядку, на підставі та в межах наданих повноважень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 300/4918/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос