Справа № 200/7249/23
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Справа№200/7249/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 23 жовтня 2023 року № 84 за віком ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який дає право на призначення пенсії за віком досліджених періодів роботи у повному обсязі, що містяться у рішенні суду від 14.09.2023 року №200/4572/23 та рішенні про відмову Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області від 23 жовтня 2023 року № 84, з 04.01.1981 до 09.07.2007 (26 років 6 місяців 4 дні, згідно даних трудової книжки, як таких, що зазначені та наведені в рішеннях суб`єкта владних повноважень, що відповідає загальному принципу визначеності та постанові Верховного суду від 24.04.2019 в справі 815/1554/17;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області дослідити частину страхового стажу роботи за період роботи з 18.08.2011 року по 19.02.2018 року на одному підприємстві Запис № 5-8 трудової книжки працівника та зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду який дає право на призначення пенсії за віком;

зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно з урахуванням всіх внесених досліджених періодів та внесених змін до страхового стажу розглянути заяву гр. ОСОБА_1 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.07.2023 № 273 про призначення пенсії за віком та висновків суду, що дають право на призначення пенсії за віком згідно даних трудової книжки.

Позов обґрунтовував тим, що оскарженим рішенням йому неправомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. При прийнятті такого рішення не враховані записи в його трудовій книжці, згідно з якими він має необхідний страховий стаж.

Ухвалою суду від 18.12.2023 позовну заяву залишено без руху.

21.12.2023 позивач, з метою виконання вимог ухвали від 18.12.2023, надав до суду квитанцію від 20.12.2023 року про сплату судового збору у сумі 858,58 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи.

Відповідачем до суду надано відзив на адміністративний позов. У відзиві Відповідач зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №200/4572/23, зобов`язано Управління повторно розглянути заяву Позивача від 04.07.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На виконання Рішення №200/4572/23, Управлінням повторно розглянуто заяву Позивача від 04.07.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В мотивувальній частині Рішення №200/4572/23 зазначено, що відповідачем виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення: в оскарженому рішенні не досліджено всі періоди роботи позивача, не зазначено, які саме періоди роботи зараховані до відповідного страхового стажу (що унеможливлює визначення судом всіх не зарахованих періодів).

При новому розгляді заяви Позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону, органу Пенсійного фонду України необхідно дослідити всі зазначені в трудовій книжці Позивача періоди його роботи та записи, прийняти та дослідити всі подані Позивачем документи та визначити наявність у Позивача необхідних умов для призначення такої пенсії з урахуванням таких документів та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Крім того, органу Пенсійного фонду України необхідно врахувати: - положення пп. 5.3 п. 3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, згідно з якими якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи.

За результатами розгляду документів до страхового стажу Позивача, відповідно до записів дубліката трудової книжки НОМЕР_2 від 30.07.2010, не зараховано 26 років 06 місяців 04 дні, оскільки дублікат не підтверджено документами, на підставі яких внесено відповідний запис, що передбачено пп. 5.3 п. 3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 та мотивувальною частиною Рішення №200/4572/23.

До страхового стажу зараховано:

- період проходження військової служби з 04.11.1981 до 19.11.1983;

- періоди згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.01.1999 до 07.02.2007; з 09.02.2007 до 15.12.2009; з 01.07.2011 до 31.07.2011; з 18.08.2011 до 31.10.2014; з 13.05.2019 до 31.08.2020.

З урахуванням наданих документів, індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, мотивувальної частини Рішення №200/4572/23, страховий стаж Позивача становить 17 років 08 місяців 02 дні, що недостатньо для призначення пенсії. Інших документів, що підтверджують стаж роботи Позивача, до заяви не надано. Після повторного розгляду заяви Позивача, Рішенням Управління № 84 від 23 жовтня 2023 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону відповідно до заяви від 04.07.2023, у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу.

Представником позивача до суду було подано відповіді на відзив, в якій представник заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав які було зазначено у позові.

Разом з відзивом Відповідачем було надано клопотання про залучення в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ).

Ухвалою суду від 26.02.2024 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залучення до участі у справі в якості другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було відмовлено.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 .

Згідно записів в трудовій книжці (дублікат) Позивача серії НОМЕР_2 (дата заповнення 30 липня 2010 року) зазначено:

у графі №3: Загальний стаж роботи складає 26 років 06 місяців 04 дні;

09.02.2007 року прийнято водієм автотранспортних засобів на ТОВ «ДАЕМ»;

30.07.2010 року звільнено за власним бажанням;

03.06.2011 року прийнято водієм автотранспортних засобів за трудовим договором до ФОП;

01.08.2011 року звільнено за власний бажанням;

18.08.2011 року прийнято водієм автотранспортних засобів 2 класу автогосподарства на КП «Шляхове ремонтно-будівельне управління»;

19.02.2018 року звільнено за власним бажанням;

13.05.2019 року прийнято водієм автотранспортних засобів на ДП «Донецький Облавтодор»;

31.08.2020 року звільнений за власним бажанням.

04.07.2023 року Позивач, звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.07.2023 року № 84 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що заявник досяг пенсійного віку 60 років, проте страховий стаж заявника становить 17 років 08 місяців 02 дні, замість необхідних 30 років.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року по справі №200/4572/23 Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.07.2023 року № 84, прийняте щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням від 23 жовтня 2023 року № 84, на виконання Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №200/4572/23 повторно розглянуто: заяву ОСОБА_1 від 04.07.2023 року про призначення пенсії згідно статті 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням правової оцінки, викладеної у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №200/4572/23, наданих документів та даних з Державного реєстру застрахованих осіб, встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає: - 17 років 08 місяців 02 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу згідно Дубліката трудової книжки НОМЕР_2 від 30.07.2010, далі- (Дублікат) не зараховано період вказаний у графі №3 , оскільки стаж роботи записано лише сумарно, без відповідних даних про періоди роботи, що унеможливлює проаналізувати та врахувати вказаний у Дублікаті період роботи.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу зараховано усі періоди.

Враховуючи вище викладене, вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно статті 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 04.07.2023 року у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу роботи .

Відповідно до розрахунку стажу Позивачу зараховано періоди роботи: з 04.11.1981 по 19.11.1983, з 01.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 07.02.2007, з 09.02.2007 по 15.12.2009, з 01.07.2011 по 31.07.2011, з 18.08.2011 по 31.10.2014, з 13.05.2019 по 31.08.2020.

Згідно довідки форми ОК-5 у період з листопада 2014 року по лютий 2018 року відсутня інформація про сплату страхових внесків та страховий стаж Позивача.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58), визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (пункт 1.5 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з абзацами першим та третім пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 5.1 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень) (пункт 5.2 Інструкції № 58).

Пунктом 5.3 Інструкції № 58 визначено, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Як встановлено судом, Позивачем було надано дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 (дата заповнення 30 липня 2010 року), відповідно до якого у графі №3 зазначено, що загальний стаж роботи Позивача складає 26 років 06 місяців 04 дні, що відповідає вимогам абз. 1, 2 пункту 5.3 Інструкції № 58.

Тобто, станом на 30 липня 2010 року, страж роботи Позивача складав 26 років 06 місяців 04 дні.

Після цього містяться записи: 09.02.2007 року прийнято водієм автотранспортних засобів на ТОВ «ДАЕМ»; 30.07.2010 року звільнено за власним бажанням, які внесено у відповідності до вимог абз. 3-7 пункту 5.3 Інструкції № 58.

Так дійсно, суд зазначає, що записи трудової діяльності Позивача до 09.02.2007 року в трудовій книжці відсутні, чим порушено вимоги абз. 3-7 пункту 5.3 Інструкції № 58.

Проте, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна поліній висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Таким чином, Позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу відсутність відповідних записів передбачених Інструкцією №58 з вини адміністрації підприємства.

Також, суд звертає увагу на те, що у тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах (абз. 6 пункту 5.3 Інструкції № 58).

При цьому громадянин не повинен нести негативні наслідки, пов`язані із неможливістю надання всіх підтверджуючих документів внаслідок подій, які мають місце не з його вини, або із неврегульованістю державою певних життєвих ситуацій, пов`язаних із необхідністю підтвердження права особи на пенсію.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

8 листопада 2021 року Верховний Суд у постанові у справі № 580/492/21 зазначив, що за загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Водночас, у випадку недостатності наданих документів, або необхідності надання додаткових документів відповідач мав скористатись своїм правом на витребування таких документів у роботодавця позивача відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, чи запропонувати позивачу надати такі документи відповідно до п. 4.2. розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1, чого Відповідачем зроблено не було.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року №227/516/17, від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22.

Звідси, суд вважає, що висновки відповідача про не включення до страхового стажу періодів роботи є нормативно необґрунтованими.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, про те, що стаж роботи позивача 26 років 06 місяців 04 дні підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу Позивача з виключенням вже зарахованих періодів роботи з 04.11.1981 по 19.11.1983, з 01.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 07.02.2007, з 09.02.2007 по 15.12.2009, що підтверджені розрахунком стажу.

З приводу не зарахування до страхового стажу Позивача періоду роботи з 18.08.2011 року по 19.02.2018 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно записів в трудовій книжці (дублікат) серії НОМЕР_2 (дата заповнення 30 липня 2010 року) Позивач в спірний період працював:

18.08.2011 року прийнято водієм автотранспортних засобів 2 класу автогосподарства на КП «Шляхове ремонтно-будівельне управління»;

19.02.2018 року звільнено за власним бажанням.

Таким чиним трудовою книжкою підтверджено трудову діяльність Позивача за період з 18.08.2011 року по 19.02.2018 року.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана здійснювати відповідно до закону контроль за достовірністю поданих страхувальниками і застрахованими особами відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону №1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону №1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються , зокрема виконавчими органами Пенсійного фонду для визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Отже, внесення роботодавцем під час заповнення та надання до системи персоніфікованого обліку індивідуальних відомостей про застраховану особу в відповідному звітному періоді помилкових даних щодо працівника-застрахованої особи, тягне порушення прав останнього під час оформлення пенсії та має суттєвий вплив при визначенні розміру пенсії під час її нарахування, оскільки застрахованою особою за відповідний період здійснювалися страхові внески з заробітку (доходу) за конкретний період роботи.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

П. 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою КМУ від 04.06.1998 №794, передбачено, що персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до п.11 вказаного Положення фізична особа має право у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатися до уповноваженого органу з заявою про їх виправлення.

Згідно положень розділу IV постанови Правління ПФУ 18.06.2014 № 10-1 «Про затвердження Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування» (далі - Положення № 10-1), реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені ч.3 ст.20 Закону та ч.3 ст. 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником.

У разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.

У разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб та невиконання страхувальником у місячний строк припису щодо усунення цих порушень територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк вносять відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб.

Із процитованого видно, що до облікових карток, які є складовими Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, зокрема про трудовий стаж, при цьому у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Як видно з трудової книжки (дублікат) серії НОМЕР_2 (дата заповнення 30 липня 2010 року), Позивач з 18.08.2011 року по 19.02.2018 року працював водієм автотранспортних засобів 2 класу автогосподарства на КП «Шляхове ремонтно-будівельне управління».

Однак, в індивідуальних відомостях Реєстру застрахованих осіб не відображено період трудової діяльності за цей період.

При цьому, відсутність певного періоду роботи, суми заробітку чи не сплата страхових внесків не може бути підставою для не включення до Реєстру застрахованих осіб відомостей стосовно позивача за цей період в частині трудової діяльності.

Окремо, суд звертає увагу на те, що ч. 4-6, 9,10, 12 ст. 20 Закону №1058-IV встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є для страхувальників, зазначених у п. 1, 2, 4 ст. 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового/трудового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу Позивача період роботи водієм автотранспортних засобів 2 класу автогосподарства на КП «Шляхове ремонтно-будівельне управління».

Таким чином, з урахування встановлених судом обставин в цій справі, та оскільки Відповідачем було зараховано період роботи позивача з 18.08.2011 по 31.10.2014, до страхового стажу Позивача підлягає зарахуванню період роботи з 01.11.2014 року по 19.02.2018 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 року в справі №815/1554/17 аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Оскарженим рішенням органу Пенсійного фонду позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності.

Вказане свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, і, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що для ефективного захисту порушеного права позивача, враховуючи положення ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 23 жовтня 2023 року № 84 за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2023 № 273 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу роботи позивача 26 років 06 місяців 04 дні зазначеному у графі 3 трудової книжки (дублікат) з виключенням вже зарахованих періодів роботи та періоду роботи з 01.11.2014 року по 19.02.2018 року, з урахування правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції від 20.12.2023 року Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судовий збір в розмірі 700,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-14, 19-22, 72-78, 94, 132-143, 159-165, 241-247, 255, 295-297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 23 жовтня 2023 року № 84 за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 04.07.2023 № 273 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу роботи позивача 26 років 06 місяців 04 дні зазначений у графі 3 трудової книжки (дублікат) серії НОМЕР_2 з виключенням вже зарахованих періодів роботи та періоду роботи з 01.11.2014 року по 19.02.2018 року, з урахування правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 700,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Є.В. Череповський