Справа № 520/25848/23
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 р.Справа № 520/25848/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.09.23 по справі № 520/25848/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якій просив суд:

- скасувати рішення Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 04.09.2023 у вигляді відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за заявою від 01.09.2023;

- зобов`язати Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснено, що даний спір має вирішуватися місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Суддя після одержання позовної заяви, зокрема, з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на цей спір не поширюється предметна юрисдикція адміністративних судів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.03.2023 позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , з цього часу він почав фактично проживати разом з ОСОБА_2 в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказана квартира належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору міни від 02.07.1993 та свідоцтва про право на спадщину № 3-183 від 20.02.2020. ОСОБА_3 26.08.2021 надала ОСОБА_2 довіреність на представництво її інтересів. З метою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 разом з його дружиною ОСОБА_2 за адресою їх спільного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , він 01.09.2023 звернувся до Центру надання адміністративних послуг м.Харкова Шевченківського району. ОСОБА_2 як власником та за довіреністю від ОСОБА_3 надано згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 про, що зазначено у відповідні заяві. Однак 04.09.2023 Головним спеціалістом Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації місця проживання та зазначено, що: «Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п.п. 3 п. 87 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», особа не надала у повному обсязі необхідні відомості, а саме: довіреність, надана особою не відповідає вимогам статті 1003 ЦК України». З тексту довіреності вбачається, що ОСОБА_3 було надано ОСОБА_2 : «...право подавати від мого імені різного роду документи, заяви та довідки, відзиви, в тому числі заперечення на відзив, одержувати будь-які документи, позовні та інші заяви, зустрічні позови, апеляційні та касаційні скарги, рішення, ухвали, постанови, накази, дозволи, свідоцтва, дублікати, копії, виписки, витяги, технічну документацію, тощо; одержувати різного роду заяви, довідки, витяги інші необхідні документи, рішення компетентних органів. їх копії, відповіді на запити, повністю або частково відмовитися від адміністративного позову, визнати адміністративний позов, змінити адміністративний позов, досягнути примирення, оскаржувати судове рішення, давати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи та міркування, надавати докази, знайомитися з усіма матеріалами, робити з них копії, виписки, знайомитись з журналом судового засідання, знімати з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати записи фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти, приймати участь у судових засіданнях, представляти докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань, відводів та інших учасників судового процесу, брати участь у прийнятті рішення; заявляти відхилення, приносити скарги на дії суду та інших осіб, які приймають участь у судовому процесі, підписувати договори про надання правової допомоги, сплачувати належні з мене платежі (включаючи державне мито/плату, збори, податки, штрафи), подавати згоду на доступ до моїх персональних даних, отримувати мої персональні дані та інформацію про мене, вносити інформацію про мене у будь-які реєстри, отримувати інформацію про мене з будь-яких Реєстрів, видавати різного роду підписки, всюди замість мене розписуватися в межах повноважень за цією довіреністю та виконувати всі інші юридично значущі дії, пов`язані з цією довіреністю на території України». Таке зазначення в повній мірі відповідає вимогам ст. 1003 ЦК України. Відтак, на думку позивача, рішення відповідача підлягає скасуванню та наявні підстави для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг м. Харкова Шевченківського району з заявою в якій просив зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовлено у реєстрації місця проживання, що слугувало підставою для звернення до суду з вказаним позовом з вимогами про скасування рішення та поновлення прав шляхом внесення запису про місце реєстрації.

Надаючи правову оцінку вимогам апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та сімейних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тобто, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Вказана правова позиція неодноразово, викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16.05.2018 по справі № 337/2535/2017, від 10.04.2019 по справі №826/3620/17, від 04.12.2019 по справі №820/212/18, від 19.02.2020 по справі №161/20662/18, відповідно до якої позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2022 по справі № 640/549/21 зазначено, що враховуючи, що предметом спірних правовідносин є рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.07.2020 про відмову позивачу в реєстрації місця проживання та зобов`язання зареєструвати місце її проживання цей позов подано на поновлення права позивача у сфері житлових відносин і він має приватноправовий характер.

Дослідивши зміст позовних вимог та матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір стосується права користування житловим приміщенням, відповідно має приватноправовий характер.

Аналогічна правова позиція, висловлена верховним Судом у постанові від 27.07.2023 по справі № 420/13945/22.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин і їх суб`єктний склад, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 по справі №520/25848/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 28.02.2024 року