Справа № 160/32560/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту настання права, а саме: з 27.08.2023 року, на підставі ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, зарахувавши періоди роботи до пільгового стажу за Списком № 2, а саме: з 01.09.1990 року по 24.06.1991 року - навчання в середньому професійно-технічному училищі № 51 м.Дніпропетровська за професією "Контролер шинного виробництва"; з 25.06.1991 року по 17.09.1999 року - робота в відділі технічного контролю контролером шинного виробництва на підприємстві ВАТ "Дніпрошина"; з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року - робота сестрою медичною в Дніпровській філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" Державної установи "Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я"; з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року - робота сестрою медичною в Дніпровській філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" Державної установи "Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я";
- періоди роботи з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року зарахувати до стажу в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
На виконання вимог ухвали суду - 15.01.2024 року відповідач-2 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно із наданими до заяви документами про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, дані персоніфікованого обліку), страховий стаж позивача складає 32 роки 1 місяць 28 днів. Стаж роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 складає 5 років 7 місяців 20 днів. До пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 25.06.1991 р. по 17.09.1999 р. на посаді контролера шинного виробництва на підприємстві ВАТ "Дніпрошина", оскільки відсутні довідки про пільговий характер роботи за спірний період, як це передбачено додатком №5 Порядку № 637. Крім того, не зараховано навчання з 01.09.1990 р. по 24.06.1991 р. в середньому професійно-технічному училищі №51 м.Дніпропетровська за професією "Контролер шинного виробництва", оскільки нормами чинного пенсійного законодавства передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Разом з тим, ст.38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" передбачено, що час навчання у професійно-навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Документально не підтверджено, що позивач навчалась за спеціальністю, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. До пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно із довідкою №06-16/158 від 08.11.2023 р. з 20.08.2007 р. по 02.08.2016 р., оскільки в довідці не вірно зазначено посилання на позицію згідно із постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року. В "Переліку робочих місць, професій та посад робітників яким підтверджено право на пільгове забезпечення" до наказу "Про результати атестації робочих місць" № 46 від 02.06.2004 р. та № 107 від 14.07.2009 р. в відділенні № 1 відсутня посада сестра медична. В "Переліку робочих місць, професій та посад робітників яким підтверджено право на пільгове забезпечення" до наказу "Про результати атестації робочих місць" №106 від 28.05.2019 р. вказано "Чоловіче стоматопсихіатричне відділення № 1", а в довідці "Відділення № 1".
Щодо зарахування в подвійному розмірі періодів з 20.08.2007 р. по 02.08.2016 р. та з 28.05.2019 р. по 30.09.2023 р. вказує, що статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ визначено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Після набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2004 р. стаж обчислюється в одинарному розмірі. Інших документів, що підтверджують пільговий характер роботи позивачем не надано. За таких обставин, відповідач-2 просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідачу-1 позов з додатками та ухвала суду від 15.12.2023 року доставлені до його електронного кабінету 13.12.2023 року та 18.12.2023 року, що підтверджується відповідними довідками наявними матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву чи будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, відповідач-1 до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача-2, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 16.11.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Спірним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача склав 32 років 01 місяць 28 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 5 років 07 місяців 20 днів.
До страхового стажу згідно із наданими документами зараховано всі періоди роботи.
До пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно із довідкою №06-16/158 від 08.11.2023 р. з 20.08.2007 р. по 02.08.2016 р., оскільки в довідці не вірно зазначено посилання на позицію згідно із постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року. В "Переліку робочих місць, професій та посад робітників яким підтверджено право на пільгове забезпечення" до наказу "Про результати атестації робочих місць" № 46 від 02.06.2004 р. та № 107 від 14.07.2009 р. в відділенні № 1 відсутня посада сестра медична. В "Переліку робочих місць, професій та посад робітників яким підтверджено право на пільгове забезпечення" до наказу "Про результати атестації робочих місць" №106 від 28.05.2019 р. вказано "Чоловіче стоматопсихіатричне відділення № 1", а в довідці "Відділення № 1".
Відповідно до форми РС-право позивачу зараховані наступні періоди трудової діяльності: з 01.09.1990 року по 24.06.1991 року навчання у вищих/середн.Н3; з 25.06.1991 року по 17.09.1999 року; з 01.08.2000 року по 20.11.2000 року; з 21.11.2000 року по 31.12.2003 року; з 01.01.2004 року по 19.08.2007 року; з 01.09.2007 року по 31.01.2008 року; з 02.02.2008 року по 02.08.2016 року; з 03.08.2016 року по 27.05.2019 року Список №2; з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Згідно із ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до ч.2 ст.114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: п.2 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Згідно із ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637, також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За правилами п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Згідно із п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Пунктом 10 цього Порядку №383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Згідно із п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Так судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач у спірний періоди працювала:
- запис № 2 - 25.06.1991 року прийнята в відділ технічного-контролю контролером шинного виробництва по обслуговуванню цехів вулканізації і авто камерного по четвертому розряду. Наказ №701 від 25.06.1991 року;
- запис № 5 - 17.09.1999 року звільнена за власним бажанням. Наказ №523 від 17.09.1999 року;
- запис № 13 - 20.08.2007 року прийнята на посаду "сестра медична". Наказ №38-ос від 27.08.2007 року.
Щодо не зарахування до пільгового стажу навчання в середньому професійно-технічному училищі з 01.09.1990 року по 24.06.1991 року, суд зазначає наступне.
Відповідачем відповідно до форми РС-права враховано тільки до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 року по 24.06.1991 року.
Так, відповідно до ст.38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
За приписами п."д" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до ст.18 Закону України "Про професійно-технічну освіту" до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художне училище; художне професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально- виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально- курсовий комбінат; навчальний центр; інші тини закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Судом встановлено, що позивач з 01.09.1990 р. по 24.06.1991 р. навчалась в середньому професійно-технічному училищі №51 м.Дніпропетровська за професією "Контролер шинного виробництва", відповідно до диплому № 680256 від 25.06.1991 року, а з 25.06.1991 р. - прийнята на роботу в відділ технічного контролю контролером шинного виробництва на підприємстві ВАТ "Дніпрошина".
Отже, оскільки позивач впродовж трьох місяців, була влаштована на роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому час навчання з 01.09.1990 року по 24.06.1991 року повинен бути зарахований до пільгового стажу по Списку №2.
Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 25.06.1991 року по 17.09.1999 року, з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року, суд зазначає таке.
Відповідачем у спірному рішенні обґрунтовано не зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи позивача з 20.08.2007 р. по 02.08.2016 р., з посиланням на те, що в довідці №06-16/158 від 08.11.2023 р. не вірно зазначено посилання на позицію згідно із постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року. В свою чергу причин, які слугували підставою для не зарахування до пільгового стажу періодів з 25.06.1991 року по 17.09.1999 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року спірне рішення не містить.
В свою чергу позивачем на підтвердження вказаних періодів роботи надано до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах архівну довідку від 30.06.2016 р. №3/39-Т-62т, видану Архівним управлінням Дніпропетровської міської ради, копію особистої картки співробітника, копію довідки про умови праці та копію наказу про атестацію робочого місця на підприємстві ВАТ "Дніпрошина".
Період роботи на підприємстві ВАТ "Дніпрошина" контролером шинного виробництва відповідно до постанов КМУ від 26.01.1991 р. № 10 та від 11.03.1994 р. №162 відповідає роботам по Списку № 2 розділ Х "Хімічне виробництво" підрозділ А пункт 3. На підприємстві була проведена атестація робочого місця відповідно до наказу від 19.07.1996 р. № 257, копія якого була надана до заяви про призначення пенсії.
Крім того, період роботи медичною сестрою в Українській психіатричній лікарні з інтенсивним (суворим) наглядом, відповідно до постанов КМУ від 16.01.2003 р. № 36 та від 24.06.2016 р. № 461 відповідає роботам по Списку № 2 розділ XXIV "Охорона здоров`я та соціальна допомога" підрозділ 24в пункт 2а молодші спеціалісти з медичною освітою. В лікарні були проведені атестації робочого місця відповідно до наказів від 02.06.2004 р. №46, від 14.07.2009 р. №107, від 19.06.2014 р. № 106, від 19.01.2017 р. №57 та від 28.05.2019 р. №106.
Проте, відповідачем-2 не надано належної оцінки наданим документам та зараховано період з 25.06.1991 року по 17.09.1999 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року тільки до стажу позивача.
Отже, не зарахування відповідачем-1 до пільгового стажу періодів роботи з 01.09.1990 року по 24.06.1991 року, з 25.06.1991 року по 17.09.1999 року, з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року - є протиправною.
Щодо підстави для відмови в призначенні пенсії, як недостатній пенсійний вік позивача, суд зазначає наступне.
Верховною Радою України 03.10.2017 року ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
За приписами ст.12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно із пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ загальний стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 25 років до 30 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 Рішення).
Згідно із пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Так, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок - після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 вказала, що, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України").
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 відхиляючи доводи скаржника, зазначила про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20, також вказала на те, що не погоджується з посиланням скаржника на абзац 2 пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
При цьому, в постанові від 03.11.2021 року у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
Вирішуючи спір по суті, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Згідно із ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року в справі "Щокін проти України" Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст.8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Суд зазначає, що обрані відповідачем у цьому спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто, на користь позивача.
Тому відмова відповідача-1 призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону № 1058-IV, є протиправною.
Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати до позивача стажу в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року, суд зазначає наступе.
Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом встановлено, що позивач з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року працювала сестрою медичною в Дніпровській філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" Державної установи "Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я", з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року сестрою медичною в Дніпровській філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" Державної установи "Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я".
Відповідно до довідки Державної установи "Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України" від 08.11.2023 року №05-16/158, ОСОБА_2 дійсно була прийнята в Українську психіатричну лікарню з суворим наглядом на посаду сестри медичної з 20.08.2007 р. (наказ №38-ос від 27.08.2007 р.) та працює по теперішній час.
01.11.2012 p. найменування посади "сестра медична" було змінено на посаду "сестра медична стаціонару" (наказ № 196-1 від 05.10.2012 р).
01.02.2019 р. переміщена до Дніпровської філії "СЗНПД" ДУ "ЦПЗМНА МОЗ України", на посаду сестра медична стаціонару відділення № 1.
з 01.01.2022 р. переміщена до Дніпровської філії "СЗНПД" ДУ "ІСПЕМН МОЗ України" на посаду сестри медичної стаціонару відділення № 1.
12.09.2023 р. переміщена до Дніпровської філії "СЗНПД" ДУ "ІСП МОЗ України" на посаду сестри медичної стаціонару.
У відпустках по догляду за дитиною до 3-х років, 6-ти років, учбових відпустках, відпустках без збереження заробітної плати - не була.
Курси підвищення кваліфікації: з 15.03.2010 р. по 09.04.2010 р. (наказ №13-ос, від 31.03.2010 р.); з 02.02.2015 р. по 27.02.2015 р. (наказ № 10-ос, від 04.02.2015 р.); з 05.02.2020 р. по 03.03.2020 р. (наказ № 19-ос, від 05.02.2020 р.).
Робота у шкідливих умовах повний робочий день.
Довідка видана у відділ пенсійного забезпечення УПФУ для підтвердження стажу роботи в психіатрії (ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Підстава: накази з особового складу, відомості про заробітну плату, особова картка П-2.
Таким чином, за правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача у подвійному розмірі.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, суд зазначає на таке.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У задоволенні решти позовних вимог позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 у розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-ХII, в редакції, що підлягає застосуванню відповідно до п.3 рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.09.1990 року по 24.06.1991 року, з 25.06.1991 року по 17.09.1999 року, з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року, з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року, та зарахувати до стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 20.08.2007 року по 02.08.2016 року та з 28.05.2019 року по 30.09.2023 року на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма