Справа № 340/4627/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2024 рокуСправа №340/4627/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2) до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивачі просять суд:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині неприйняття обґрунтованого рішення за заявами від 20.01.2023 про виплату члену сім`ї військовослужбовця Національної гвардії України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошового забезпечення;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяви ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) про виплату члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошового забезпечення;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати грошове забезпечення військовослужбовцю Національної гвардії України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навіднику танку, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» та виплатити нараховане грошове забезпечення батькам: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ).
В обгрунтування позовної заяви зазначено, що позивачі є батьками ОСОБА_3 , який є військовослужбовем ЗСУ та проходив військову службу у військовій части НОМЕР_1 , а також знаходяться повністю на його утриманні. Відповідно до оповіщення сім`ї №12/204 від 11.01.2023 ОСОБА_3 під час ведення бойових дій поблизу н.п. Красна Гора Донецької області 08.01.2023 зник безвісти. 20.01.2023 позивачі звернулись до командира військової частини НОМЕР_1 з заявами про виплату грошового забезпечення та відповідними документами, відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців або безвісно відсутніх військовослужбовців та членів сімей, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2016 року № 884, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07 червня 2018 року № 260. Проте листом відповідача від 14.03.2023 вказані заяви були повернуті без виконання. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
01.08.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшли за підсудністю матеріали справи №340/4627/23.
За результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 07.08.2023 була залишена без руху, з наданням позивачам строку для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 07.08.2023, від позивачів до суду 31.08.2023 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, з якої видно, що позивачами недоліки позовної заяви були виправлені.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №340/4627/23; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
07.11.2023 до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2), в якому відповідач зазначив, що 08.02.2023 до Військової частини НОМЕР_1 за вх.№.799 та №800 надійшли заяви від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно виплат нарахованих коштів їх сина - військовослужбовця ОСОБА_3 , який зник без вісті 08.10.2023 під час захисту Вітчизни, відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України №260 від 07 червня 2018 року. Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу заявників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повторно направлені листи від 09 жовтня за вих. №8060/1 та .вих.№8069/2 про розгляд їх заяв від 20.01.2023, в яких чітко зазначені підстави для відмови у виплаті належних коштів зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 , а саме кошти були виплачені його дружині ОСОБА_4 за її заявою. Відповідно до картки особового рахунку працівника за 2023 рік ОСОБА_3 , який знаходиться в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 (безвісті, полон) з січня по вересень 2023 року було здійснено нарахування та утримання його грошового забезпечення. З доданих до заяви громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документів вбачається, що зазначена особа, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на призначення та отримання грошового забезпечення зниклого безвісті її чоловіка ОСОБА_3 (стаття 9 Закону), оскільки відповідно до свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_4 ) 22 червня 2022 року між ними був зареєстрований шлюб. Таким чином, право на призначення та отримання грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який зник без вісті 08.01.2023, до визнання його у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими має тільки його дружина ОСОБА_4 . На підтвердження цього, військовою частиною були здійснені виплати нарахованого грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 його дружині ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною довідкою в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є військовослужбовцем Збройних Сил України, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника танку, ІНФОРМАЦІЯ_3.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 14.01.2023 Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Оповіщенням сім`ї №12/204 від 11.01.2023 було повідомлено, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) під час ведення бойових дій поблизу н.п. Красна Гора Бахмутського району Донецької області 08.01.2023 зник безвісти.
20.01.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до командира військової частини НОМЕР_1 з заявами про виплату грошового забезпечення та відповідними документами, відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців або безвісно відсутніх військовослужбовців та членів сімей, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2016 року № 884, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07 червня 2018 року № 260.
До вказаних заяв позивачами було додано копії документів: паспорта заявника, ідентифікаційного номеру заявника, документа, що підтверджує ступінь спорідненості, довідки з реквізитами для перерахунку коштів.
Листом військової частини НОМЕР_1 №1639 від 14.03.2023 ОСОБА_2 було повідомлено, що відповідно до ПКМУ №884 від від 30.11.2016 п.7 (Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей), а також повернуто без виконання його заяву.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 2 Закону № 2011-XII встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, забезпечення правового регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» №2505-VIII у редакції від 27.04.2022 (далі - Закон №2505).
Для цілей згаданого Закону №2505 визначено, що особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону №2505, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.
Аналізуючи наведені приписи Закону №2505 можна дійти висновку, що особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин (збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України) з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.
Судом установлено та учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) визнано зниклим безвісті.
Особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України (ч. 2 ст. 9 Закону №2505).
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, зокрема, безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема, безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).
Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).
Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Отже, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, аналіз процитованих норм абз.3 - 4 ч. 6 ст.9 Закону №2011-XII та п.7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Цей висновок випливає з абз.2 п.7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти, передбачена членам сім`ї такого військовослужбовця, зокрема, батькам рівними частками, за умови, якщо такий військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей, а повноваження з перевірки вказаних умов для виплати та прийняття рішень (наказів) щодо такої виплати покладено на командира (начальника, керівника) військової частини, при цьому, у разі прийняття рішення про відмову у такій виплаті, командир військової частини має обов`язково зазначити у цьому рішенні підстави для такої відмови.

Перелік підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовця, який, зник безвісти, наведений у пункті 5 Порядку №844, є вичерпним.

Суд установив, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданим 22.06.2022 Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 22.06.2022.

20.01.2023 ОСОБА_4 звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_3 , який перебуває у списках зниклих безвісті з 8 січня 2023 року, на її особистий рахунок.

Відповідно до довідки тво командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до щомісячних наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , всі належні кошти зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 виплачуються його дружині ОСОБА_4 за її заявою від 20.01.2023, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України №260 від 07 червня 2018 року. Відповідно до наданих до заяви від 20.01.2023 документів, на картковий рахунок Приватбанку ОСОБА_4 за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 було зараховано: 798644,60 грн (сімсот дев`яносто вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн 60 коп.

Крім того, листами від 09.10.2023 №8032, позивачам було повідомлено, що всі належні кошти зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 виплачуються його дружині ОСОБА_4 за її заявою від 20.01.2023, відповідно до ПКМУ №884 від 30.11.2016. Відповідно до наданих документів від 20.01.2023, на картковий рахунок Приватбанку ОСОБА_4 за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 було зараховано 798644,60 грн. (сімсот дев`яносто вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн 60 коп.

Також факт здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_3 підтверджується й карткою особового рахунку працівника за 2023 рік, що наявна в матеріалах справи.

Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти, передбачена членам сім`ї такого військовослужбовця, зокрема, батькам рівними частками, за умови, якщо такий військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей, оскільки саме такі особи мають першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Письмової відмови ОСОБА_4 від виплати грошового забезпечення до відповідача не надходило, тому її частка не підлягає рівномірному розподілу між іншими особами, які мають право на його одержання.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивачів на те, що вони мають право на отримання частини грошового забезпечення, як особи, які перебували на утриманні ОСОБА_3 , оскільки для підтвердження факту, що вони перебували на утриманні сина і він є їх годувальником, ані відповідачу, ані до суду не надано належних доказів.

Крім того, факт перебування на утриманні в судовому порядку не встановлений.

Суд також наголошує, що проживання за однією адресою не свідчить, що позивачі були на повному утриманні ОСОБА_3 .

Таким чином, для доведення факту перебування позивачів на утриманні ОСОБА_3 необхідно довести, що він утримував своїх батьків.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач-1: ОСОБА_1 .

Позивач-2: ОСОБА_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна