Справа № 461/10062/23
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шпакової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

до

відповідач - Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, );

представник відповідача - Шпакова Тамара Миколаївна

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1)

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить скасувати постанову завідувача сектору - інспектора з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Горбача Андрія Ігоровича від 19.11.2023 року серії ЛВ №00515892 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити. Крім того, просить визнати протиправним застосування 19.11.2023 року інспектором з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради заходів забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання (евакуації) транспортного засобу РЕUGЕОТ 807 державний номерний знак НОМЕР_2 , та поміщення його на спеціальний майданчик, а також визнати протиправним і скасувати відповідне рішення інспектора про тимчасове затримання транспортного засобу, оформлене Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.11.2023 року №078-1051/23. Також, просить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 2718 (дві тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 40 коп. завданої матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову покликається на те, що 19 листопада 2023 року приблизно о 20 год 00 хв год він здійснив зупинку та паркування автомобіля РЕUGЕОТ 807 державний номерний знак НОМЕР_2 у крайній правій смузі на вулиці Винниченка у м.Львові. Повернувшись згодом до місця, де він залишив автомобіль, виявив його відсутність, а після звернення на 102 йому повідомили, що транспортний засіб евакуювали через суттєве порушення Правил дорожнього руху.

У подальшому позивачу стало відомо, що його автомобіль було затримано та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик (за адресою: м.Львів, вул.Тролейбусна, 1). Також, був складений акт № 078-1051/23 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності №ЛВ 00515892 від 19.11.2023р., а також винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн. за порушення п. 15.9 (г) розділу 15 ПДР та п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП, ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме зупинка на перехресті.

З метою повернення автомобіля, позивач був змушений прибути до спеціального майданчика, оплатити на користь ЛКП «Львівелектротранс» послуги з евакуації транспортного засобу у розмірі 2234 грн 40 коп., оплатити послуги з його зберігання у розмірі 164 грн. 00 коп., а також сплатити штраф 340 грн. 00 коп.

Позивач вважає, що жодних Правил дорожнього руху при зупинці та паркуванні автомобіля не порушував, здійснив зупинку не на перехресті, а безпосередньо на вулиці Винниченка на відстані більш ніж 10 метрів до початку перехрестя, а отже дії інспектора з паркування Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Горбача Андрія Ігоровича були протиправними та незаконними.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на положення ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.1.10, розділу 15 Правил дорожнього руху, п. 2 ч. 3 ст. 265-4, ч. 3 ст. 122, 255, 280 КУпАП, постанову Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст. 77 КАС України, ст. 62 Конституції України, а також наводить наступне.

Інспектор з паркування Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Горбач А. І. не провів жодних замірів відстані від автомобіля до перехрестя, як і ніде не зазначив, що такі взагалі проводились, а тому вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ним зазначеного правопорушення.

Також, позивач вказує на неможливість ознайомитись з документами та матеріалами, які стали підставою для притягнення його до відповідальності, за посилання у мережі Інтернет на веб-сайті, на якому особа може ознайомитися із фотографіями правопорушення. Отже, позивач стверджує, що докази розміщені на сервісі перевірки адміністративних правопорушень жодним чином не підтверджуються наявність складу інкримінованого йому правопорушення.

Таким чином, позивач вважає, що неможливо встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчинення, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказуючи, що виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик є те, що такий транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху, позивач зазначає, що його транспортний засіб не перешкоджав дорожньому руху, не створював загрозу безпеці руху, а при складанні акту про огляд та затримання транспортного засобу дії інспектора не відповідали вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 265-2 КУпАП.

У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою від 01.12.2023 наведену позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу час для усунення виявлених недоліків щодо невідповідності позовної заяви та долучених до неї матеріалів положенням ст.ст. 160, 161 КАС України.

Після усунення недоліків позивачем, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2023 відкрито провадження у адміністративній справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України. Крім того, у відповідача витребувано копію оскарженої постанови.

03 січня 2024 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, а також проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

22 січня 2024 року від позивача до суду надійшла заява, згідно якої останній заявлені вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив проводити розгляд справи за його відсутності.

26.02.2023, на виконання ували суду про відкриття провадження, до суду надійшла належним чином засвідчена копія оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві. Додатково пояснив, що Правил дорожнього руху він не порушував, адже зупинка здійснена ним на узбіччі дороги.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала відзив та просила відмовити у задоволенні позову.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Суд, оцінивши доводи сторін, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Предметом оскарження у даній справі є постанова по справі про адміністративне правопорушення серії РАП № від 13.12.2023 до повідомлення серії ЛВ № 00515892 від 19.11.2023, а також рішення та дії інспектора щодо примусової евакуації належного позивачу транспортного засобу.

Здійснюючи розгляд справи, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, суд зобов`язаний перевірити її обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам.

Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України регламентовано право на судовий захист, яке передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як наведено вище, 03 січня 2024 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Оцінюючи питання можливості прийняття даного відзиву до провадження та врахування мотивів наведених у ньому під час ухвалення рішення, суд виходить з наступних міркувань та мотивів.

За приписами статті 8 КАС України, адміністративний суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

У той же час, відповідачем не подано до суду доказів направлення позивачу відзиву та доданих до нього доказів на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, що, у свою чергу, порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє учасника провадження можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення. Отже, відповідач не виконав вимоги КАС у частині направлення відзиву позивачу на належну йому адресу.

Системний аналіз положень частини дев`ятої статті 79, статей 162, 167, 175 КАС України дає підстави для висновку, що у разі подання учасником справи відзиву та доданих до нього доказів без додержання встановлених цих статтях вимог суд долучає відповідний відзив та додані до нього докази до матеріалів справи, проте не приймає його до розгляду.

При цьому той факт, що позивач у подальшому ознайомився з даним відзивом наведених вище обставин не спростовує.

Зважаючи на вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем не подано до суду доказів, що підтверджують направлення позивачу на належну йому адресу відзиву та доданих до нього доказів, суд долучив до матеріалів справи відзив та додані до нього докази, проте не приймає його до розгляду.

Одна з найголовніших відмінностей вирішення публічно правових спорів полягає у презумпції правомірності вимог суб`єкта приватного права, оскільки стаття 77 КАС встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Принцип офіційного з`ясування усіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. Зазначений принцип спрямований на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

За змістом статті 210 КАС України, до процесуальних обов`язків адміністративного суду віднесено з`ясування обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, і дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У такий спосіб проявляється інформування учасників адміністративного процесу щодо порядку реалізації судового розгляду та змісту адміністративної справи. Ознайомлення зі змістом джерел доказів (засобів доказування) дає змогу належно встановити обставини адміністративної справи.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов`язок встановлення фактичних обставин у конкретній справі законодавцем покладається саме на адміністративний суд, який насамперед має з`ясувати предмет спору та відповідно визначити обставини, які необхідно встановити для правильного його вирішення.

У процесуальному законодавстві також діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що:

1) суд знає право;

2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;

3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Отже, ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує той факт, що саме за клопотанням позивача у відповідача було витребувано оскаржувану постанову, а також приймає до уваги дані наведені у ній та нормативну базу, яка регламентує відповідні правовідносини. Крім того, суд оцінює доводи позивача щодо посилання на джерела, які містять докази інкримінованого йому правопорушення (посилання на відповідний веб-сайт).

Судом встановлено наступне.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення серії РАП № від 13.12.2023 до повідомлення серії ЛВ № 00515892 від 19.11.2023, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог пункту підпункту г пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, як власника транспортного засобу PEUGEOT 807, д.н.з. НОМЕР_2 , яким 19.11.2023 о 20 год 42 хв. було здійснено зупинку за адресою: м. Львів, перехрестя вул. Винниченка - вул. Лисенка, на перехресті, чим порушено вимоги п. 15.9 (г) розділу 15 Правил дорожнього руху.

Згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Дослідивши наявні у матеріалах справи фотознімки, які наявні на сайті: http://www.inspector.lviv.ua та посилання на який міститься в оскарженій постанові та позовній заяві, суд приходить до висновку, що такі свідчать про наявність обґрунтованих підстав у інспектора для встановлення факту вчинення правопорушення наведеного у оскаржуваній постанові.

Так, зокрема, наведені фотознімки засвідчують розташування (стоянку) автомобіля в межах перехрестя, час та дату зупинки.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, докази вчинення адміністративного правопорушення містяться на сайті: http://www.inspector.lviv.ua: ідентифікатор для доступу - номер постанови.

Наведені фотоматеріали свідчать про те, що доводи позивача щодо відсутності доказів порушення ПДР спростовані в ході розгляду справи. Отже, суд відхиляє доводи позивача щодо того, що наявні у даній справі докази свідчать про те, що порушення Правил дорожнього руху у даній ситуації не було.

Згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до примітки до цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Позивач не оспорює факт належності йому зазначеного у оскаржуваній постанові транспортного засобу, а також факт зупинки у місці та у час наведені у оскарженій постанові.

Відповідно до акту огляду 078-1051/23 від 19.11.2023, інспектор з паркування Управління безпеки Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Горбач А.І., відповідно до положень ст. 265-4 КУпАП, здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу РЕUGЕОТ 807 державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку із ч. 3 ст.122 КУпАП, п. 15.9 ПДР та на підставі п.п. г п. 2 ч.3 ст. 265-4 КУпАП, а саме зупинка на перехресті.

Згідно квитанції до платіжної інструкції № 19680-13 від 19 листопада 2023 року ОСОБА_1 сплатив 2234,40 грн. на рахунок ЛКП «Львівелектортранс». Крім того, згідно квитанції до платіжної інструкції № 19680-13 від 19 листопада 2023 року ОСОБА_1 сплатив 340,00 грн. на рахунок ГУК Львів/ Львівська ТГ/21081100. Також, згідно квитанції до платіжної інструкції № 19680-12 від 19 листопада 2023 року ОСОБА_1 сплатив 144,00 грн. на рахунок ГУНП у Львівській області.

Відповідно до ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно примітки до даної статті, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Згідно положень ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування при внесенні до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху інформації про зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, а також при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення перевіряє, чи не були відповідні обставини зафіксовані раніше, а також чи не притягалася відповідна особа до адміністративної відповідальності за це правопорушення іншою уповноваженою посадовою особою. Якщо відповідні відомості про зафіксоване правопорушення вже внесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху або відповідну особу вже притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення, постанова іншої уповноваженої посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Вимогами частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться обов`язок знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно п. 1.1, ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до частини 4 ст. 279-1 КУпАП, повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Частинами 2-4 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Ідентифікатором доступу до зображень матеріалів фотофіксації адміністративного правопорушення, розміщених на офіційному веб-сайті https://inspector.lviv.ua/, є номер постанови про накладення адміністративного стягнення. Позивач вказує, що не зміг отримати доступ до необхідної інформації.

Водночас, судом встановлено, що зображення транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення на відповідному веб-сайті, у мережі Інтернет, за посиланням https://inspector.lviv.ua/, наявні.

Також встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення містить у собі необхідні дані та реквізити визначені чинним КУпАП.

Розділ 15 Правил дорожнього руху визначає правила зупинки та стоянки транспортних засобів.

Так, згідно пунктів 15.1, 15.2 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка, чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно до п. 15.9 «ґ» ПДР, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Згідно п.15.10 «а» стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Згідно пп. (ґ) п. 2 ч. З ст. 2654 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до п.1.10 ПДР, перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Судом досліджено фотоматеріали наведені позивачем у відповідному посиланні у мережі Інтернет з яких встановлено, що транспортний засіб Реugeot 807, державний номерний знак НОМЕР_2 зафіксовано в межах перехрестя доріг, оскільки позаду нього видно розгалуження вулиць. У свою чергу, даний транспортний засіб знаходиться саме в межах проїзної частини на її заокругленні, що достатньо чітко зафіксовано на відповідних матеріалах. Наведений факт, сам по собі свідчить про те, що інспектор не повинен був робити замірів щодо відстані від початку перехрестя, адже автомобіль перебував у його межах.

Наведене спростовує твердження позивача про те, що він не порушував Правил дорожнього руху.

Доводи позивача про те, що він здійснив зупинку на узбіччі дороги, а тому він не порушив Правил дорожнього руху, також є безпідставними, з огляду на наведене.

Згідно п. 1.10 ПДР, узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки та стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней).

Отже, з огляду на наявність на місці зупинки автомобіля тротуару, а також відсутність виділеного конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елементу автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні, наведені доводи позивача є безпідставними.

У свою чергу, системний аналіз наведених вище положень нормативних актів, зокрема Правил дорожнього руху, вказує на те, що зазначене розташування транспортного засобу очевидно суттєво перешкоджало дорожньому руху та створювало загрозу безпеці руху, з огляду на те, що автомобіль був припаркований у забороненому Правилами дорожнього руху місці стоянки та обмежував цим видимість іншим учасникам дорожнього руху, зокрема водіям які наближались до перехрестя. Більше того, паркування транспортного засобу на проїзній частині істотно обмежувало можливості інших учасників дорожнього руху, адже фактично транспортний засіб був припаркований у місці де повинен відбуватись рух транспортних засобів, іншими словами такий спосіб паркування фактично звузив смугу руху на розмір габаритів автомобіля.

Щодо вилучення та затримання автомобіля позивача, суд враховує наступне.

Згідно ст. 2654 КУпАП, тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб:

1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів;

2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях;

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів;

е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду;

и) розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома);

3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками;

4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту;

5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці;

6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації;

7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Інспектори з паркування зобов`язані невідкладно інформувати про тимчасове затримання транспортного засобу відповідні підрозділи Національної поліції із зазначенням державного номера затриманого транспортного засобу, точного часу його затримання та місця зберігання (адреса та телефони спеціального майданчика чи стоянки), розміщувати цю інформацію на офіційному веб-сайті виконавчого органу відповідної місцевої ради, а також передавати повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та адреси електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами (від імені осіб), за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.

Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.

Як зазначив позивач у заяві поданій суду, звернувшись за номером 102, тобто до відповідного підрозділу Національної поліції, він отримав інформацію про евакуацію його автомобіля через суттєве порушення ПДР.

З наведеного вбачається, що інспектором дотримано вимог наведеної статті щодо невідкладного інформування про тимчасове затримання транспортного засобу відповідних підрозділів Національної поліції.

Згідно положень Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ від 14.11.2018 №990, тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту, а також зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома); створення перешкод водіям транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), у зупинці або стоянці), частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення.

Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуг з доставлення та/або зберігання транспортного засобу та сплата штрафу за вчинене правопорушення.

Отже, в ході розгляду справи встановлено, що транспортний засіб було вилучено та повернуто з дотримання встановленої відповідними нормативними актами процедури. Зокрема, сам позивач у своїй заяві зазначає, що здійснив оплату задля повернення автомобіля.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» від 24.06.1988 р. № 6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

У цьому контексті суд відзначає, що в ході розгляду справи встановлено, що адміністративне стягнення накладено на позивача правомочним органом; у діях позивача наявні ознаки та склад проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності на момент винесення оскаржуваної постанови не сплив; висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та інші обставини відповідають фактичним даним встановленим в процесі провадження. Отже, орган (посадова особа) уповноважена на розгляд справи дотрималася вимог закону встановлених для провадження у даній категорії справ.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оцінюючи доводи учасників провадження, дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Отже, наведені обставини поза розумним сумнівом доводять і засвідчують факт вчинення порушення Правил дорожнього руху зафіксований у оскаржуваній постанові. Крім того, оскаржуване рішення про притягнення до відповідальності винесено уповноваженою особою, у межах наданих компетенції та повноважень, суб`єкт відповідальності є належним та визначений вірно.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що законних підстав для задоволення заявлених вимог немає.

Відповідно до вимог пункту 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У випадку відмови у задоволенні позову, витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. У даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору, а тому такі витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву залишити без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення завідувача сектору - інспектора з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Горбача Андрія Ігоровича РАП № від 13.12.2023 до повідомлення серії ЛВ № 00515892 від 19.11.2023 відносно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

відповідач - Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, );

представник відповідача - Шпакова Тамара Миколаївна

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1).

Повний текст судового рішення складений 27.02.2024 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький