Справа № 260/9717/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокум. Ужгород№ 260/9717/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві), яким просить:

1) Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 30.10.2023 р. №55 (30.10.2023 33437/03-16) «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та не зарахуванні в повному обсязі до трудового та страхового стажу періоду роботи з 05.05.1982 по 26.03.1990 р. в Ужгородській текстильно-галантерейній фабриці (записи №4-5 трудової книжки).

2) Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового та страхового стажу періоди її роботи з 05.05.1982 по 26.03.1990 р. в Ужгородській текстильно-галантерейній фабриці (записи № 4-5 трудової книжки) та призначити пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення за призначення пенсії за віком - з 24.10.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.10.2023 року, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області, як до територіального органу Пен сійного фонду України, за місцем своєї реєстрації, із заявою на призначення пенсії за ві ком. Заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в м. Києві, рішенням якого від 30.10.2023 року за № 55 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому, зі змісту спірного рішення, позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно записів дублікату трудової книжки періоди роботи з 05.05.1982 року по 26.03.1990 року (7 років 4 місяці 26 днів) згідно довідки № 133/0013 від 30.03.2016 року, оскільки ім`я та по батькові в довідці зазначено скорочено та відсутня дата та наказ про звільнення. Також в рішенні вказано, що у акті перевірки від 21.08.2023 року № 0700-1011-1/4076 вищезазначеного періоду ім`я та по батькові заявниці не відповідає паспортним даним.

Позивач вважає, що відмовляючи у зарахуванні страхового стажу та у призначенні їй пенсії за віком, відповідач порушив її право на соціальний захист та право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.12.2023 року до суду відповідачем 1 направлено відзив на позовну заяву, зі змісту якого, вважає подану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років, який необхідний позивачу для призначення пенсії, ГУ ПФУ в м. Києві (структурний підрозділ, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) правомірно прийнято рішення за №55 від 30.10.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

13.12.2023 року відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого, Головне управління, ознайомившись із доводами, викладеними позивачем у поданій ним заяві, заперечує в їх задоволенні з аналогічних підстав, що наведені відповідачем 1 у своєму відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону України № 1058-IV.

До заяви було подано всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 та архівну довідку від 30.03.2016 року № 133/01 13, архівну довідку від 31.03.2016 року №136/01-13, архівну довідку від 14.06.2023 року № 49, довідку від 14.06.2023 року № 48, довідку №12 від 07.05.2001 року.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в м. Києві, рішенням якого за № 55 від 30.10.2023 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

При цьому, зі змісту спірного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 05.05.1982 року по 26.03.1990 року (7 років 4 місяці 26 днів) згідно довідки № 133/0013 від 30.03.2016 року, оскільки ім`я та по батькові в довідці зазначено скорочено та відсутня дата та наказ про звільнення. Також в рішенні вказано, що у акті перевірки від 21.08.2023 року № 0700-1011-1/4076 вищезазначеного періоду ім`я та по батькові заявниці не відповідає паспортним даним.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування та зобов`язання призначити пенсію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком в 59 років мають жінки, які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року та за наявності страхового стажу 26 років.

11.07.2019 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в розумінні частини першої статті 26 Закон №1058-IV, досягла віку (59 років) для призначення пенсії за віком, але у позивача був відсутній необхідний страховий стаж 26 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Так, законодавством, яке діяло до прийняття Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, а саме статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу. Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) також визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

Як слідує зі змісту спірного рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, підставою для не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 05.05.1982 року по 26.03.1990 року (7 років 4 місяці 26 днів) в Ужгородській текстильно-галантерейній фабриці згідно довідки № 133/0013 від 30.03.2016 року, слугувало те, що ім`я та по батькові в довідці зазначено скорочено та відсутня дата та наказ про звільнення.

Так, на момент внесення у трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 спірних записів у період з 05.05.1982 року до 26.03.1990 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162), а з 29.07.1993 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 162).

Відповідно до пп. 2.5. Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція № 58, пунктом 2.6, 2.9 якої передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу виправлені. Відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Досліджуючи копію дублікату трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , а саме зміст спірних записів, судом встановлено, що позивач з 05.05.1982 року по 26.03.1990 року працювала на посаді швеї на Ужгородській текстильно-галантерейній фабриці.

Суд враховує, що вказані записи містять необхідні відомості про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дату звільнення з посади, зазначення відомостей, на підстави чого внесена відповідні записи (номери та дати наказів). Крім того суд зазначає, що записи у трудовій книжці позивача є вчиненими у хронологічному порядку та правильній логічній послідовності. Наведене спростовує будь-які сумніви у можливому маніпулюванні з цими записами. Тобто, суд вважає такі записи належними та допустимими доказами для підтвердження трудового стажу позивача.

Щодо доводів відповідача стосовно скороченого зазначення у довідці № 133/01-13 від 30.03.2016 року ім`я та по батькові, а також, відсутності дати та наказу про звільнення, суд констатує, що не зазначення повністю ім`я та по-батькові позивача, а також відсутність дати та наказу про звільнення, не може впливати на достовірність зазначених даних, та не може бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні періоду його роботи.

Виходячи із наявних у справі доказів та матеріалів, жодних сумнівів у тому, що це є одна і таж особа в суду не має.

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 (провадження № К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Поряд із тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки, або ж видання довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка або уточнюючі довідки, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в трудовій книжці позивача, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.

За наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 30.10.2023 року № 55 безпідставно не зараховано спірний період роботи позивача, воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене та те, що заява позивача від 24.10.2023 року була розглянута ГУ ПФУ в м. Києві та саме зазначеним органом не зараховано стаж позивача, а також прийнято оскаржуване рішення, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання саме ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи на Ужгородській текстильно-галантерейній фабриці з 05.05.1982 року по 26.03.1990 року.

У зв`язку з цим, позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача спірний період роботи, задоволенню не підлягають.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує, що у силу статті 58 Закону №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

При цьому суд враховує, що у силу абзацу тринадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Зважаючи на те, що ГУ ПФУ в м. Києві під час розгляду заяви про призначення пенсії належним чином не досліджено всю сукупність наданих позивачем документів, а для з`ясування питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії необхідним є обчислення стажу, що є прерогативою пенсійного органу, суд, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву від 24.10.2023 року про призначення пенсії та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Такий спосіб захисту прав позивача матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи не надавалася оцінка про наявність чи відсутність у позивача загального страхового стажу, необхідного саме для призначення пенсії з урахуванням того, що згідно вимог статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 20 років.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу та неврахування спірного періоду роботи.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4 ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16 ), про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 55 від 30.10.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Ужгородській текстильно-галантерейній фабриці з 05.05.1982 року по 26.03.1990 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

7. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті