Справа № 160/21564/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/21564/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (суддя 1-ї інстанції Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі №160/21564/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригуванням митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

25.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» звернулось до суду через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою до Львівської митниці, в якій просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці №UА209000/2023/000191/2 від 11.08.2023 про коригування митної вартості товарів за ВМД 23UA75U8.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з метою митного оформлення імпортованого товару ним було подано митну декларацію №23UA75U8 разом із усіма документами, передбаченими ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що підтверджували митну вартість товару. Однак, останнім було отримано повідомлення про необхідність надання додаткових документів. Незважаючи на отримання відповідачем додаткових документів, 11.08.2023 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2023/000191/2. Позивач із вказаним рішенням не погоджується, вважає, що зазначена в митній декларації митна вартість товарів у повній мірі співпадає з митною вартістю товарів, що відображена у документах, поданих відповідно до статті 53 Митного кодексу України, які у повній мірі підтверджують розмір заявленої митної вартості товару за ціною контракту. Зазначає, що всі вказані у спірному рішенні зауваження митниці носять формальний характер та не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, а надані позивачем документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості. Таким чином, не погоджуючись з висновками відповідача та винесеним ним оскаржуваним рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, оскільки посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.11.2022 між компанією Triangle Tyre Co., Ltd, (Китай) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (покупець) та укладено контракт №TR-141122 (а.с.7-8), предметом якого (п.1. контракту) Продавець зобов`язується продати, а Покупець зобов`язується купити на умовах FOB Oingdao, Китай (у відповідності до Інкотермс 2010), шини вантажні (далі - Товар) в асортименті та кількості, вказаних у відповідних Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Контракту.

За змістом п.2. Контракту кількість Товару погоджується Сторонами та вказується у відповідних Специфікаціях до цього Контракту.

Відповідно до п.3. Контракту ціна на Товар встановлено в доларах США за 1 одиницю, погоджується Сторонами на кожну партію, що постачається, що вказується у відповідних Специфікаціях до цього Контракту.

Орієнтовна сума контракту складає 15000000 доларів США. Сума Контракту може бути змінена Додатковими угодами до цього Контракту.

Відповідно до п.4. цього Контракту умови поставки узгоджуються Специфікаціями на кожну партію окремо згідно з Інкотермс 2010. Міжнародні правила Інкотермс 2010 р. мають обов`язковий характер для Сторін в межах цього Договору.

Товар має бути поставлений не пізніше 180 днів з моменту підписання Специфікації, якщо інше не вказано в Специфікації (п.6. Контракту).

Згідно з п.7. Контракту платіж за Товар, проданий по даному Контракту, здійснюється в доларах США на рахунок продавця, вказаний в п.14 цього Контракту. Умови оплати узгоджуються сторонами на кожну партію окремо, що вказується у відповідних специфікаціях до цього Контракту. При несвоєчасній сплаті Продавець має право стягнути з Покупця неустойку за прострочення платежу в розмірі 0,1% за кожен календарний тиждень від простроченої суми, але не більше 5% від простроченої суми.

Строк дії даного Контракту - до 31 грудня 2025 року (п.13.Контракту).

Між компанією Triangle Tyre Co., Ltd, (Китай) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» укладено специфікації №3 від 13.01.2023 та № 5 від 17.03.2023, згідно з якими обумовлено поставку товару (шин).

Сторонами контракту також погоджено умови поставки FOB Qingdao; умови оплати 100% передплата; доставка здійснюється протягом 120 днів після оплати.

На виконання вимог контракту від 14.11.2022 року № TR-141122 на митну територію України був завезений товар - шини у кількості 410 шт на суму 39509,00 доларів США.

10.08.2023 позивач надав відповідачу декларацію 23UA75U8, в якій самостійно, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, визначив митну вартість товарів.

Під час здійснення митного оформлення за митною декларацією №23UA75U8 від 10.08.2023 було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та виявлено таке:

- до митного оформлення декларантом надано банківські платіжні документи №85 від 23.01.2023, №87 від 14.03.2023, №89 від 23.03.2023, № 93 від 11.04.2023, №94 від 12.04.2023, №98 від 17.05.2023, №108 від 16.06.2023, у гр. 70 яких вказано документи, на підставі яких проводилось перерахування коштів за ввезений товар. В даному випадку, в вищезазначених платіжних документах у гр. 70 вказано специфікацію №3 від 13.01.2023 та специфікацію №5 від 17.03.2023 до зовнішньоекономічного договору № TR 141122 від 14.11.2022, хоча дана поставка товару здійснювалась за специфікацією № 4/4 від 07.06.2023 (39509 USD). Специфікація №5 від 17.03.2023 на суму 669 940,20 USD, специфікація №3 від 13.01.2023 на суму 1 076 279,50 USD, Інвойс № 7-4/1588-4 від 07.06.2023 на суму 150 497 USD, а банківські платіжні документи на 1 180 000 USD. Тому платіжні доручення неможливо ідентифікувати з цією поставкою;

- відповідно до вимог ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) у гр.,16,23 CMR - зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника - наявні печатки та реквізити «Martyniuk Mykola», рахунок про транспортні витрати видано ТОВ «Хіллдом Логістікс», документів, що підтверджують взаємовідносини названих сторін відсутні;

- договір на перевезення вантажу до митного оформлення не надано.

10.08.2023 року декларант отримав повідомлення контролюючого органу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/ або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На вимогу митного органу декларантом надано лист «сертифікат дилера» з перекладом. Інших документів декларант не надавав та просив завершити митне оформлення товарів на підставі ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.

11.08.2023 року позивач отримав рішення № UA20900/2023/000191/2 від 11.08.2023 Львівської митниці про коригування митної вартості товарів ВМД 23UA75U8, в якому зазначено, що за результатами проведеного опрацювання виявлено розбіжності та відсутність належних документі, що підтверджують всі складові митної вартості, у зв`язку з чим відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України декларант на подав документів згідно з переліком та відповідно до умов, визначних статтею 53 Митного кодексу України, тому львівська митниця не визнає заявлену митну вартість товару.

Вважаючи підстави для відмови необґрунтованими, оскільки, на думку позивача, подані останнім документи містять всі належні та документально обґрунтовані відомості про підтвердження преференційного походження товару з України, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Зауваження митного органу про неможливість ідентифікації платіжних доручень з даною поставкою були вірно відхилені судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Таким чином, на вимогу законодавства декларант має підтвердити оплату товару, що декларується, якщо оплата вже відбулась.

З матеріалів справи вбачається, що в митній декларації №23UA75U8 зазначена загальна вартість товару, що декларувався - 39509,00 доларів США.

Таким чином, декларант мав надати документ, що підтверджує оплату 39509,00 доларів США. Згідно платіжних інструкцій №№ 93, 94, 98, 108 декларант сплатив 600 000,00 доларів США, тому суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що на дату складання декларації декларант підтвердив належним чином оплату товару, що декларувався, в повній мірі.

Посилання митного органу в якості підстави для витребування додаткових документів та наявності розбіжностей на ненадання позивачем договору про надання транспортно-експедиторських послуг є необґрунтованими, безпідставними та не свідчать про виявлення розбіжностей у поданих документах з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, договір про надання транспортно-експедиторських послуг не входить до переліку документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Відтак у декларанта відсутній обов`язок його надавати. Оскільки, відповідачем у повідомленні не було зазначено про необхідність надання вказаного договору, митний орган не може посилатись на відсутність договору як на підставу, що унеможливлює застосування першого методу обчислення митної вартості товару.

Також, з матеріалів справи вбачається, що документами, які містять числові характеристики вартості транспортно-експедиторських послуг за договором №16018-159 від 21.12.2017, укладеним між ТОВ «Хіллдом Логістікс» (виконавець) та ТОВ «ТД «Альфатех» (замовник) є платіжне доручення, яким було оплачено рахунки, які виставила компанія, що надавала позивачу транспортно-експедиторські послуги ТОВ «Хіллдом Логістікс». Вказане платіжне доручення було надано відповідачу під час декларування товару.

Щодо не надання митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, частина 5 статті 53 Митного кодексу України прямо забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

В процесі митного контролю відповідачем не наведено обґрунтувань вимоги про надання митної декларації країни відправлення і які саме виявлені розбіжності у наданих документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.

Верховним Судом з аналогічних правовідносин було сформовано правову позицію, висловлену ним у постанові від 19 березня 2019 року у справі №810/4116/17, відповідно до якої ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.

Твердження митниці про ненадання каталогів, специфікацій, прайс-листів виробника товару також є необґрунтованим, оскільки згідно з частиною 3 ст. 53 МКУ надання додаткових документів на вимогу митниці не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги митниці є наявність додаткових документів у підприємства. Крім того, відповідно до частини 2 ст. 53 МКУ каталоги виробника, прайс-листи не відноситься до документів, які повинні надаватись декларантом для підтвердження митної вартості товарів, тому вимога митниці про їх надання протирічить означеній правовій нормі.

Щодо інших запитуваних митницею під час проведення консультації додаткових документів, суд зазначає, що виписки з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями в силу положень частини 3 статті 53 Митного кодексу України також є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, як свідчать встановлені обставини справи, судом першої інстанції надано оцінку доводам митного органу.

Судом встановлено, що декларантом (позивачем у справі) для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару були подані документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

Відтак, не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про те, що документи, які подані відповідачем, містять розбіжності стосовно умов постачання товару, які б в свою чергу викликали обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення складових митної вартості товару та їх числових значень.

Апеляційний суд зазначає, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В свою чергу, зі змісту матеріалів справи вбачається, що наданих позивачем документів було достатньо для визначення митної вартості товарів і цей перелік відповідає правилам ч. 1 ст. 53 МК України.

Натомість, доводи скаржника про необхідність застосування резервного методу для визначення митної вартості товару, свого підтвердження не знайшли.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, містять аналогічні доводи відзиву на позов та носять характер припущень.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/21564/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник