Справа № 300/2726/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 300/2726/23 пров. № А/857/12624/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гуляка В.В., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 19 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправними дії щодо відмови у переведенні її на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, з 09 березня 2023 року без врахування документів, що є в пенсійній справі померлого годувальника; зобов`язати перевести її на пенсію по втраті годувальника, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, з 09 березня 2023 року за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , який отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що 10 квітня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження. Проте, листом від 08 травня 2023 року № 3935-3699/К-02/8-0900/23 відповідач повідомив її, що для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника їй необхідно особисто звернутися із заявою та необхідними документами до територіального органу Пенсійного фонду України або подати відповідну заяву через особистий кабінет на Вебпорталі електронних послуг ПФУ за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Вважає вказану відмову протиправною, такою, що порушує її право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року адміністративний позовзадоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 10.04.2023 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2023 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі на підставі документів, наявних у пенсійній справі померлого годувальника із урахуванням висновків суду і прийняти за результатами розгляду такої заяви відповідне рішення. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заява позивача від 10 квітня 2023 року не відповідає формі, що встановлена Додатком № 1 до Порядку № 22-1. Водночас, із змісту заяви можна встановити бажання ОСОБА_1 отримувати пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Верховний Суд, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 висловив позицію, що заява про призначення/ перерахунок пенсії, подана пенсіонером у довільній формі відповідає вимогам Порядку № 22-1. Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій). Враховуючи те, що пенсійним органом рішення по суті питання призначення позивачу пенсії не приймалось, суд першої інстанції вважав передчасними вимоги позивача про зобов`язання перевести позивача на пенсію по втраті годувальника, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, з 09 березня 2023 року за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника. З метою ефективного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10 квітня 2023 року про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі на підставі документів, наявних у пенсійній справі померлого годувальника із урахуванням висновків суду і прийняти за результатами розгляду такої заяви відповідне рішення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивач із заявою про призначення пенсії у встановленому законом порядку не зверталась, тому для вирішення питання про призначення пенсії їй необхідно особисто звернутись із відповідною заявою та доданими до неї документами до територіального органу Пенсійного фонду України або подати таку заяву через особистий кабінет на Вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Вказує, що у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2022 року у справі № 520/5668/19 зазначено, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. Звертає увагу на те, що у цій постанові також зазначено, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення, оскільки заява подана нею без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058 IV та Порядку № 22-1 щодо необхідного пакету документів, тому територіальний орган Пенсійного фонду України правильно відмовив їй у задоволенні заяви. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 січня 1977 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується штампом на стор. 10 копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.8-9).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 10 лютого 2023 року серії НОМЕР_2 , виданого Тисменицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Довідкою від 11 квітня 2023 року № 66, виданою Тисменицькою міською радою Івано-Франківської області, підтверджується, що на день смерті ОСОБА_2 разом з ним проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 (а.с.7).

10 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, що підтверджується копією відповідно заяви. Разом із заявою про призначення пенсії позивачем було надано копії наступних документів: свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , паспорта, розрахункового номеру облікової картки платника податків, свідоцтва про одруження та посвідчення (а.с. 5).

Листом від 08 травня 2023 року № 3935-3699/К-02/8-0900/23 відповідач повідомив позивача, що для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 необхідно особисто звернутись із заявою та необхідними документами до територіального органу Пенсійного фонду України або подати відповідну заяву через особистий кабінет на Вебпорталі електронних послуг ПФУ за допомогою кваліфікованого електронного підпису (а.с.11).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у нерозгляді заяви позивача від 10 квітня 2023 року про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10 квітня 2023 року про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі на підставі документів, наявних у пенсійній справі померлого годувальника із урахуванням висновків суду і прийняти за результатами розгляду такої заяви відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV, у солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до п. 13 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про прокуратуру» та цього Закону, призначається одна пенсія за вибором особи.

Тобто, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058-IV або спеціальним Законом № 796-ХІІ.

Матеріалами справи, зокрема, заявою ОСОБА_1 підтверджується, що позивач виявила бажання отримувати пенсію у зв`язку із втратою годувальника, обчислену відповідно до Закону № 796-ХІІ (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

На виконання названих норм Закону № 796-ХІІ постановою правлінням ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал або засоби Порталу Дія) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1.

Із матеріалів справи слідує, що 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, що підтверджується копією відповідно заяви. Разом із заявою про призначення пенсії позивачем було надано копії наступних документів: свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , паспорта, розрахункового номеру облікової картки платника податків, свідоцтва про одруження та посвідчення (а.с. 5).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що заява позивача від 10 квітня 2023 року складена у довільній формі та не відповідає формі, що встановлена Додатком № 1 до Порядку № 22-1.

Водночас, зі змісту заяви та долучених до неї додатків можливо встановити бажання ОСОБА_1 отримувати пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виріщуючи питання стосовно змісту заяви для призначення/перерахунку пенсії, Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 748/696/17, висловив правову позицію про те, що заява про призначення/ перерахунок пенсії, подана пенсіонером у довільній формі відповідає вимогам Порядку № 22-1.

У цій справі Верховний Суд вказав, що зміст такої заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Тобто, відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Наведена позиція Верховного Суду спростовує доводи скаржника про те, що подана в неналежній формі заява перешкоджає ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в прийнятті рішення про проведення або про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 796-ХІІ визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Згідно із п. 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій просила призначити їй пенсію по втраті годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження.

Отже, відповідачем заява в частині питання призначення пенсії не вирішена, рішення за наслідками розгляду заяви не прийняте, що є порушенням права позивача на повний, всебічний та об`єктивний розгляд його документів.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 16 лютого 2023 року у справі № 160/10018/19, від 24 вересня 2020 року № 361/1348/17 та від 04 грудня 2019 року № 804/3217/18.

Покликання скаржника на те, що заява про призначення пенсії не відповідає встановленій формі і не може бути підставою для призначення пенсії є безпідставними, оскільки невідповідність заяви встановленій формі за наявності у ній необхідної інформації та наявності у відповідача відповідних документів не може бути підставою для позбавлення права на пенсійне забезпечення, за наявності підстав для його призначення.

Крім того, ні Порядок №22-1, ні Закон № 1058-ІV не містять такої підстави для відмови у призначенні пенсії як невідповідність заяви про її призначення затвердженій формі, а подана заява містила необхідну інформацію і стосувалась саме призначення пенсії позивачу, документи щодо якого знаходяться в пенсійній справі.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 19 грудня 2018 року у справі № 243/2677/15-а.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 12 грудня 2022 року у справі № 520/5668/19 є необгрунтованими та не можуть братись судом до уваги, оскільки у справі № 520/5668/19 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку із неподанням документів, які підтверджують громадянство України позивачки та місце її проживання (реєстрації), натомість у цій справі спірним є питання виключно форми подання заяви про призначення пенсії.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів, є дискреційними повноваженнями відповідача, оскільки встановлена спеціальна процедура призначення пенсії, яка передбачає звернення особи із заявою до органу Пенсійного фонду України.

Законодавцем визначено, що органи Пенсійного фонду України після отримання заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів розглядають їх та приймають рішення про призначення або відмову у призначення.

При цьому, Законом № 1058-ІV визначено умови за яких призначається пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закон № 1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, вирішуючи питання чи має право позивач на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника необхідно встановити чи є ОСОБА_1 непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника та чи перебувала вона на утриманні померлого годувальника.

Крім того, враховуючи, що позивач бажає отримувати пенсію у зв`язку із втратою годувальника, обчислену відповідно до ст. 54 Закону України № 796-IV, згідно із п. 2.3 Порядку № 22-1, необхідно також розглянути та проаналізувати довідку про заробіток померлого годувальника, отриманий ним під час роботи (служби) у зоні відчуження.

При цьому, органами, що здійснюють розгляд документів, що подаються для призначення пенсії, є територіальні управління ПФУ. Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. За умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу призначити пенсію.

Водночас, як вже зазначалось вище, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не надавало оцінки документам, поданих позивачем, і не встановлювало наявність чи відсутність у ОСОБА_1 умов для призначення пенсії пенсію по втраті годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження.

Враховуючи те, що пенсійним органом рішення по суті питання призначення позивачу пенсії не приймалось, обгрунтованим є висновок суду першої інстанці про передчасність позовної вимоги позивача про зобов`язання перевести позивача на пенсію по втраті годувальника, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% пенсії померлого годувальника з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження, з 09 березня 2023 року за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника

З огляду на викладене, а також з метою ефективного захисту порушеного права позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає у нерозгляді заяви позивача від 10 квітня 2023 року про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10 квітня 2023 року про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі на підставі документів, наявних у пенсійній справі померлого годувальника із урахуванням висновків суду і прийняти за результатами розгляду такої заяви відповідне рішення.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у цій справі строк звернення до суду не пропущений, оскільки він обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, в даній ситуації його слід обчислювати з моменту надання відповіді у листі, яким відповідач відмовив у призначенні пенсії, тобто з 08 травня 2023 року.

Отже, позивачем не пропущено строк звернення до суду, а доводи скаржника не знаходять свого підтвердження в цій частині.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі № 300/2726/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Гуляк
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року.