Справа № 607/24821/23
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2024 Справа №607/24821/23 Провадження №2-а/607/35/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Лобач М.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП в Тернопільській області Панчишин Вікторії Петрівни, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідачів: інспектора УПП в Тернопільській області Панчишин Вікторії Петрівни, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якій просить скасувати постанову серії ЕНА №1092073 про адміністративне правопорушення від 09.12.2023, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 09.12.2023 близько 09 год. ранку, він керуючи автомобілем Renault Laguna НОМЕР_1 від місця зупинки перед встановленим дорожнім знаком "Зупинку заборонено" із табличкою до нього "Зона дії" (70 метрів) був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області, які пересувались на службовому автомобілі поліції із нанесеним на боковій поверхні номером 6868, на ділянці дороги з правого боку (з боку Автовокзалу) на початку вулиці Оболоня у м. Тернополі і щодо нього на місці було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1092073 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З винесеною постановою не згідний, оскільки вважає, що працівниками поліції не вивчено дислокацію та значення дорожніх знаків, їх орієнтацію, організацію дорожнього руху навколо ділянки, де він був зупинений, що призвело до неправомірного винесення постанови.

Позивач вказав, що на час, коли він виконав зупинку, він не спостерігав скупчення громадян, яке характерне для місця очікування і висадки пасажирів маршрутного транспорту. З лівого боку дороги від місця зупинки громадського транспорту тривалий час стояли і не здійснювали рух транспортні засоби і з огляду на вимоги п.15.9."е" ПДР (зупинка забороняється зокрема ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків) це також не давало йому підстав вважати, що він наблизився на неприпустиму відстань до посадкового майданчику або дорожнього знаку, який позначає такий майданчик.

Більше того, він зупинив свій транспортний засіб перед знаком 3.34 "Зупинку заборонено" з табличкою 7.2.2 "Зона дії" (70 метрів), чим виконав вимоги ПДР. У разі дійсної заборони зупинки в місці, у якому він зупинився, такий знак був би не потрібний, отже саме з місця встановлення знаку 3.34 "Зупинку заборонено" з табличкою 7.2.2 "Зона дії" діє заборона зупинки, інші дорожні знаки, розмітка, інженерні об`єкти, умови тощо, які б до місця встановлення знаку 3.34 "Зупинку заборонено" також забороняли зупинку - відсутні.

До початку руху його транспортного засобу від місця зупинки він не перебував у зоні дії знаку 3.34 і був зупинений працівниками поліції після початку руху. Водночас, виконуючи вимоги ПДР, він давав дорогу попутному і зустрічному транспорту, оскільки мав намір виконати розворот з метою слідування у потрібному йому напрямку, отже виконував положення пункту 10.4 ПДР. Так само він мав намір пропустити і автомобіль поліції, який тим не менше, зупинився позаду нього, залишившись на половину корпусу ближче до центру проїзної частини, і на якому включився червоний проблисковий маячок, таким чином він припинив спроби продовження руху до з`ясування - кому адресований сигнал поліції про зупинку.

З врахуванням вищенаведеного, позивач вважає оскаржувану постанову не вмотивованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

28.12.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, із змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього, оскільки візуальна інформація відеофіксації відображає факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а також місце вчинення такого правопорушення.

04.01.2024 судом зареєстровано відповідь на відзив, подану позивачем, в якій він зазначає, що на відеозаписі з реєстратора патрульного автомобіля чітко спостерігається, що він до початку руху давав дорогу попутному транспорту і перебував перед знаком 3.34 "Рух заборонено" із табличкою до нього; місце перебування його транспортного засобу до спроби початку руху перебуває на одному вертикальному рівні з проїзною частиною, але не є нею і не призначене для руху транспортних засобів, має конструктивні елементи, що відмежовують її від території Автовокзалу (металеві нерозбірні конструкції, пофарбовані у білий та чорний колір, приміщення для перебування працівників автостанції, які регулюють в`їзд до неї); на під`їзді до місця події та коло нього відсутні знаки або дорожня розмітка, які б попереджали про зміну кількості смуг для руху у попутному напрямі, або попереджали про зміну ширини проїзної частини чи її елементів, а з урахуванням обстановки, що демонструється у фрагментах Запису №1 у відмітках часу 09:01:54, 09:13:00 та Запису №2 у моменти 09:01:19, 09:02:04, а також на фото, доданому до позовної заяви (із зображенням знаку 3.34 "Зупинку заборонено") видно, що між місцем перебування його автомобіля і знаком 3.34 по ходу руху наявний поперечний напряму руху бордюр, з якого починається тротуар, отже слід виснувати, що місце перебування його транспортного засобу не належало до смуги руху проїзної частини і до самої проїзної частини, а є місцем, не призначеним для руху транспортних засобів; пересвідчившись, що автомобіль поліції, який наближався ззаду до нього, зупинився, і у нього вже не було обов`язку продовжувати надавати йому дорогу, він здійснив спробу почати рух з метою виконання розвороту (індикатор часу на реєстраторі патрульного автомобіля - 08:57:13), при цьому на автомобілі поліції включився червоний проблисковий сигнал, що видно з відблискування полотна знаку 3.34, а тому він не міг продовжувати виконання наміру здійснити розворот у час, коли позаду нього з`явився патрульний автомобіль, оскільки виконував ПДР в частині надання переваги в русі відповідно до п.10.1 ПДР (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), абзацу 2 п.10.4 ПДР (Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот та визначення терміну "зупинка" у п. 1.10 ПДР (зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо), а також з метою уникнення наїзду на пішоходів, які переходили дорогу у невстановлених місцях. Ширина проїзної частини разом із шириною ділянки поза нею, не призначеною для руху транспортних засобів і на якій перебував його автомобіль, дозволяла здійснити розворот саме з положення, яке він займав. Відповідно до п.9.4 ПДР сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху - у цій ситуації водій зустрічного транспорту може не зрозуміти, що я маю намір саме розвернутись, а не виїхати на проїзну частину і продовжити рух назустріч йому; водій попутного автомобіля може зрозуміти такий сигнал аналогічно і не очікувати розвороту, тому у подібній ситуації єдиним правильним рішенням є включення покажчику лівого повороту за умови відсутності транспортних засобів як зустрічного, так і попутного напрямів, що він і намагався зробити.

Позивач вказав, що формулювання п.15.9."е" ПДР (зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків) за умови неадекватного його застосування виключає можливість зупинитись не маршрутному транспортному засобу поза проїзною частиною в радіусі 30 м від відповідних об`єктів, що є невірним. Відповідно, перебуваючи поза проїзною частиною (і не на ділянці, призначеній для перебування пішоходів), в межах до 30 метрів до посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів чи знаку такої зупинки, ним не порушено припис п.15.9."е" ПДР.

Вказав, що виміри відстані проведені після того, як він почав і припинив рух, тобто відносно положення його транспортного засобу, у якому він опинився після припинення руху на вимогу працівників поліції. Це положення автомобіля не відповідало його положенню до початку руху. Крім цього, показники засобу для вимірювання відстані (рулетки) - є несфокусовані та розмиті. Таким чином, до результатів таких вимірів слід поставитись критично та залишити їх поза увагою.

Отже, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведена належними та допустимими доказами, тому оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення слід скасувати, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач Панчишин В.П. в судове засідання не з`явилася, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечує.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечила, з підстав наведених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Судом встановлено, що 09.12.2023 поліцейським УПП в Тернопільській області Панчишин В.П. була винесена постанова серії ЕНА № 1092073 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 09.12.2023 о 08 год. 57 хв. в м.Тернополі по вул.Оболоня, 2, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Renault Laguna НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.15.9 (е) ПДР України - порушення зупинок ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних ТЗ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.3 ч.1ст.23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІП, поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 2.3 рішення Конституційного суду України N 5-рп/2015 від 26,05.2015 "у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, відповідачем до відзиву долучено диск із відеозаписом із нагрудної камери інспектора поліції та відеореєстратора патрульного автомобіля.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови позивачу ставиться у вину те, що він керуючи транспортним засобом марки Renault Laguna НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.15.9 (е) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За приписами ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пп. "е" п.15.9 ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Оглядом відеозапису з автореєстратора патрульного автомобіля долученого представником відповідача до матеріалів справи встановлено, що працівниками поліції був виявлений транспортний засіб марки Renault Laguna НОМЕР_1 за кермом якого був ОСОБА_1 . В ході розгляду справи водію ОСОБА_1 було інкриміновано вчинення ним правопорушення, а саме здійснення зупинки транспортного засобу ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушено вимоги п.15.9 (е) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вимірювання відстані від автомобіля позивача до початку посадкового майданчика для маршрутних транспортних засобі проводилось за допомогою рулетки. На відео патрульним озвучено, що відстав становить 11 метрів.

Проте, Суд зауважує, що патрульним поліції в підтвердження свої доводів, щодо вимірювання відстані, яка з його слів становила 11 метрів, не надано жодних належних доказів, зокрема вказаний результат вимірювання відстані міг бути ним зафіксований на його нагрудній камері та наданий для ознайомлення позивачу, що зроблено не було, а тому суд позбавлений можливості достовірно встановити, яка саме відстань була від автомобіля позивача до посадкового майданчику для маршрутних транспортних засобів.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксовано лише в оскаржуваній постанові серії ЕНА №1092073 від 09.12.2023, жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у зазначеній постанові, які б безумовно свідчили про порушення ОСОБА_1 п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху та зазначеної статті КУпАП, матеріали справи не містять. Оглянутий в судовому засіданні відеозапис з автореєстратора патрульного автомобіля та нагрудних камер поліцейських також не містить беззаперечних доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Суд вважає необхідним зазначити, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Крім того, суд зазначає, що факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 р. у справі №686/11314/17.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів порушень, які передбачені пунктом 15.9 (е) ПДР України матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Частиною першою ст. 274 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відтак, суд вважає, що оскільки відповідачем не надано суду доказів на доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України, зокрема порушення п.15.9 (е) ПДР України, тому оскаржувану постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72, 77, 143, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.7, 9, 122, 247, 251, 252 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора УПП в Тернопільській області Панчишин Вікторії Петрівни, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1092073 від 09.12.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 429, 44 грн.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор УПП в Тернопільській області Панчишин Вікторія Петрівна, вул.Котляревського, 24, м.Тернопіль.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, вул.Котляревського, 24, м.Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич