Справа № 120/16961/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

27 лютого 2024 р. Справа № 120/16961/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Чернюк Алли Юріївни

суддів Сала Павла Ігоровича

Яремчука Костянтина Олександровича

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження заяву про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2023 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 07.10.2021 №5 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Вінницької обласної прокуратури від 27.10.2021 №1399к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органів прокуратури.

Поновлено ОСОБА_1 у прокуратурі Вінницької області на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органів прокуратури або на рівнозначній посаді з 28.10.2021.

Стягнуто з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.10.2021 по 10.01.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 та довідки Вінницької обласної прокуратури від 12.12.2022 за № 21-Ф-291, з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Допущено судове рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах сум стягнення за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року стягнуто з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.10.2021 по 10.01.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та довідки Вінницької обласної прокуратури від 12.12.2022 № 21-Ф-291 в сумі 112 325,40 грн (сто дванадцять тисяч триста двадцять п`ять гривень 40 коп) з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Не погоджуючись із рішенням, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 вказане рішення Вінницького окружного адміністративного суду залишено без змін.

Разом із тим, постановою Верховного Суду від 15.08.2023 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 120/16961/21-а в оскаржуваній частині змінено, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення суду першої інстанції у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 у Прокуратурі Вінницької області на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Вінницької області та органів прокуратури з 29.10.2021».

Водночас, вказаною постановою суду касаційної інстанції додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 120/16961/21-а змінено в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та викладено резолютивну частину в такій редакції: «Стягнути з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2021 по 10.01.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та довідки Вінницької обласної прокуратури від 12.12.2022 № 21-Ф-291 в сумі 111, 963, 06 грн (сто одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три грн 06 коп) з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів».

В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2023, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 120/16961/21-а залишено без змін.

12.10.2023 позивачем подано заяву про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2023 за виключними обставинами. Заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 (№ 3-80/2022)(191/22; 226/22; 80/23; 131/23; 99/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113ІХ. Вказано, що друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113ІХ, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Ухвалою від 17.10.2023 відмовлено у відкритті провадження за виключними обставинами у цій справі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2023, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

06.02.2024 матеріали справи повернулись на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 08.02.2023 в даній справі відкрито провадження за виключними обставинами та вирішено проводити розгляд заяви колегією у складі трьох суддів, у відповідності до ч. 8 ст. 33 КАС України.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії від 08.02.2024, для розгляду заяви сформовано колегію суддів у складі судді - доповідача Чернюк А.Ю. та суддів: Яремчука К.О., Сала П.І.

Ухвалою суду від 12.02.2024 призначено розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами на 27.02.2024.

19.02.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшли письмові заперечення Вінницької обласної прокуратури на заяву позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідач зауважує, що нормами процесуального права передбачено можливість перегляду за виключними обставинами лише тих судових рішень, які підлягають виконанню, але ще не були виконані. Разом з тим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі № 120/16961/21-а відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Отже, у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України таке судове рішення не може переглядатися за виключними обставинами.

27.02.2024 до суду надійшли письмові заперечення Офісу Генерального прокурора на заяву позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду поданої ним заяви, в судове засідання не з`явився.

В судове засідання з`явилася представниця відповідача, яка про подальший розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у порядку письмового провадження не заперечувала та вирішення питання щодо подальшого розгляду вказаної заяви у порядку письмового провадження поклала на розсуд суду.

Протокольною ухвалою від 27.02.2024, керуючись ч. 3 ст. 194 та ст. 368 КАС України, суд вирішив подальший розгляд заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами здійснювати у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Таким чином, право на перегляд рішення у зв`язку з виключними обставинами за п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України забезпечує поновлення порушеного права особи внаслідок застосування у її справі положень закону, які не відповідали Конституції України. Попри те, що втрата чинності Закону в разі визнання його неконституційним відповідно до частини другої статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" визначається днем ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом (якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення), таке рішення є підставою для перегляду за виключними обставинами судових рішень, прийнятих раніше ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Верховний Суд неодноразово розглядав заяви про перегляд справи за виключними обставинами за подібних правовідносин, зокрема у справах № 808/1628/18, № 4819/49/19 та № 140/2217/19, де дійшов наступних висновків.

Положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України необхідно тлумачити передовсім через призму положень статті 3 Конституції України, відповідно до яких, зокрема, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. У такому контексті відмова у перегляді судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, (пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України), є неефективним захистом прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зазначив, що норму п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України треба тлумачити так, що словосполучення "якщо рішення суду ще не виконане" стосується можливості перегляду за виключними обставинами тільки тих судових рішень, які підлягають виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, сплатити гроші тощо), але на момент подання заяви про перегляд за виключними обставинами не були виконані. Водночас судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, примусовому виконанню не підлягає й тому не може бути "ще не виконаним".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 щодо перегляду за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 (у якій була застосована норма (частина третя статті 307 КПК України), яку згодом Конституційний Суд України Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р (II)/2020 визнав неконституційною, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при постановленні ухвали від 25.10.2019 Касаційний кримінальний суд застосував чинні норми КПК України. Натомість Рішення Конституційного Суду України від 17.06.2020 № 4-р (II)/2020, яке заявник вважає виключною обставиною, ухвалене 17.06.2020. На момент ухвалення цього Рішення кримінально-процесуальні відносини у аналізованому провадженні вже припинилися. А це означає, що дія Рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Також у вказаному рішенні зазначено, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

З наведених мотивів Велика Палата Верховного Суд констатувала, що немає підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду від 25.10.2019.

Аналогічний підхід застосовано в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18. У зазначеній справі, позаяк текст пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України дещо відрізняється від того, який міститься в пункті 1 частини першої статті 459 КПК України (в останньому випадку немає умови "якщо рішення суду ще не виконане"), увага об`єднаної палати була зосереджена на судових рішеннях, які можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у справі № 808/1628/18 дійшла до висновку, який полягає у тому, що судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, не може переглядатися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, адже воно не може виконуватися у примусовому порядку. Крім того, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії й не змінює нормативно правового регулювання, відповідно до якого суди попередніх інстанцій вирішували спір.

Суд звернув увагу, що словосполучення "ще не виконане", вжите у вказаній нормі, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Наведена процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це обумовлено процесуальним законодавством.

При цьому, не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Крім того, суд враховує, що з метою відступу від висновків щодо застосування норм права, а саме пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України та пункту 1 частини третьої статті 320 Господарського процесуального кодексу України, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 808/1628/18 та постанові Касаційного господарського суду від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18, ухвалою Верховного Суду від 26.01.2022 справу за № 805/1312/16-а передано до Великої Палати Верховного Суду.

Проте ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 зазначену справу було повернуто відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в ухвалі від 26.01.2022 у справі № 805/1312/16-а Касаційний адміністративний суду не навів ґрунтовних підстав необхідності відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 29.10.2019 у справі № 922/1319/18 та ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 808/1628/18.

Також суд бере до уваги, що ухвалою Верховного Суду від 27.07.2022 справу за № 805/1312/16-а було вирішено передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Підставою для такого рішення слугувало те, що колегія суддів уважала відмову в перегляді за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, не ефективним захистом прав позивача у справі від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Також колегія суддів зазначила, що положення КАС України не містять прямої заборони перегляду рішень про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі рішення Конституційного Суду України, яким пізніше визнані застосовані у рішенні положення закону неконституційними. Однак, як зауважила колегія суддів, у низці судових рішеннях Касаційного адміністративного суду сформульовано висновок про те, що не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки воно не передбачає примусового виконання. Таке тлумачення, на думку колегії суддів, призводить до того, що особа, якій у задоволенні позову відмовлено (позивач) у цій справі, позбавляється права на перегляд судового рішення з підстав визнання неконституційним закону, застосованого в її справі, попри встановлення Конституційним Судом України неконституційності такого Закону. За такого підходу фактично нівелюється інститут перегляду справи за виключними обставинами. Адже за своєю правовою природою судове рішення, яке набрало законної сили, навіть те, яким відмовлено у задоволенні позову, визначає зміст правовідносин між учасниками справи. Воно є обов`язковим для регулювання правовідносин сторін у спорі, обов`язковим щодо реалізації їх прав.

З огляду на викладене колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що перегляд судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України можливий. Для цього необхідно відступити від правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 й висловити протилежний за змістом висновок, який пропонується вище.

Втім, в ухвалі від 22.12.2022 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду вказала на те, що приписи пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України відтоді не змінилися і застосовуються в тій самій редакції, яку роз`яснювала об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові № 808/1628/18. Відповідна правова позиція, яка була висловлена в постанові від 19.02.2021, не втратила актуальності у вимірі суспільних відносин, які існують на час розгляду цієї справи. Водночас якихось обставин, які не були взяті до уваги, коли формулювався правовий висновок у справі № 808/1628/18 і які могли б вплинути на трактування вказаних приписів статті 361 КАС України, висловленому у постанові від 19.02.2021, й таким чином зумовлювали б потребу його змінити задля правильно застосування, ця справа не містить.

Відтак об`єднана палата Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність достатніх і необхідних підстав для відступу від правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує, що на сьогодні Верховним Судом сформовано чітку та усталену правову позицію, згідно з якою положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами лише за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане, а тому перегляд за цією підставою судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, неможливий.

В даному випадку, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2023, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині нарахування ОСОБА_1 заробітну плату за період з 27 травня 2021 року по 28 жовтня 2021 року, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплати різниці між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявник, не дає правових підстав для перегляду судового рішення у цій справі за пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, адже таке рішення не підлягає примусову виконанню.

Окрім того, рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 немає самостійного значення для вирішення поданої заяви ще й тому, що свої вимоги про перегляд судового рішення у цій справі за виключними обставинами позивач обґрунтовує саме фактом прийняття рішення Конституційного Суду № 8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023.

Водночас суд зауважує, що цим рішенням визнано неконституційним друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX, але наголошено на тому, що воно утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (тобто таке рішення має пряму (перспективну), а не зворотну (ретроспективну) дію у часі).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 369 КАС України).

Під час розгляду заяви позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі № 120/16961/21-а судом не встановлено підстав для перегляду цього рішення за пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України.

Відтак у задоволенні заяви позивача належить відмовити, залишивши відповідне рішення суду в силі.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 368 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі № 120/16961/21-а та залишити відповідне судове рішення в силі.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя-доповідач Чернюк Алла Юріївна

Судді Сало Павло Ігорович

Яремчук Костянтин Олександрович