Справа № 120/16265/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

27 лютого 2024 р. Справа № 120/16265/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом - Корнійчуком С.А., до Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 31.10.2023 дану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з вручення (отримання) копії ухвали шляхом подання до суду клопотання (заяви) про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

02.11.2023 на виконання зазначеної ухвали від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому вказано, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення додаткової винагороди, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Представник позивача зазначає, що позивач був працівником Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області та перебував у трудових відносинах з відповідачем. Відтак, на думку представника, оспорювана бездіяльність відповідача є триваючою та стосується невиплати додаткової винагороди, як частини належного позивачу до виплати грошового забезпечення (заробітної плати). На переконання позивача, спір між сторонами є спором щодо оплати праці, а тому при визначенні строку звернення до суду слід застосовувати положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України щодо права позивача на звернення до суду з позовом без обмеження будь-яким строком.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.11.2023 судом визнано не неповажними підстави пропуску позивачем строку звернення до суду згідно поданого клопотання та на підставі ч. 2 ст. 123, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 вказану ухвалу суду першої інстанції від 15.11.2023 скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Так, скасовуючи ухвалу суду від 15.11.2023 суд апеляційної інстанції погодився із висновками Вінницького окружного адміністративного суду про те, що доводи, викладені в поданому представником позивача клопотанні про поновлення строку звернення до суду, жодним чином не спростовують викладені судом висновки, так як ґрунтуються на застосуванні старої редакції статті 233 КЗпП України, яка станом на час виникнення спірних правовідносин (дату звільнення позивача зі служби - 17.03.2023) не підлягала до застосування.

В той же час зазначив, що суд першої інстанції повинен був вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку та навести інші поважні причини для його поновлення.

22.02.2024 матеріали адміністративної справи повернулись до Вінницького окружного адміністративного суду та згідно протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.02.2024 передані на розгляд судді Слободонюку М.В.

Так, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує те, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19.07.2022, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Втім, представник позивача залишив поза увагою той факт, що 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким внесені зміни до законодавства про працю.

Серед іншого вказаним законом частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені у такій редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті;

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Однак після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Вінницькій області та згідно наказу тимчасового виконувача обов`язків начальника Служби судової охорони від 17.03.2023 №233 о/с (по особовому складу) звільнений зі служби в службі судової охорони за пп. 7 п. 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони у запас збройних сил (за власним бажанням) з 17.03.2023.

Таким чином, станом на час звільнення позивача зі служби стаття 233 КЗпП України діяла в редакції Закону від 01.07.2022 № 2352-ІХ, яка визначала трьохмісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення належних при звільненні сум.

Позивач був звільнений 17.03.2023 і саме цього дня з отриманих документів з питань грошового забезпечення позивач був обізнаний про факт невиплати усіх належних йому сум, зокрема спірної щомісячної додаткової винагороди, а тому трьохмісячний строк звернення до суду з даним позовом спливав для позивача 19.06.2023 (17-18 червня вихідні дні).

При цьому враховуючи те, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому визначені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, відновили свою дію з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року внаслідок відміни постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Враховуючи вищезазначене, даний позов мав бути поданий позивачем у тримісячний строк, який законом був продовжений на строк дії карантину, тобто до 30.06.2023. В той же час як слідує із матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 25.10.2023, тобто з пропуском встановленого строку.

Поряд із тим, ті доводи, які викладені в поданому представником позивача клопотанні про поновлення строку звернення до суду, жодним чином не спростовують викладені судом висновки, так як ґрунтуються на застосуванні старої редакції статті 233 КЗпП України, яка станом на час виникнення спірних правовідносин (дату звільнення позивача зі служби - 17.03.2023) не підлягала до застосування.

Суд зазначає, що клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду полягає лише у власному помилковому твердженні того, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення додаткової винагороди, яка йому належить.

При цьому позивачем не вказано жодного аргументу щодо поважності причин пропущення строку на звернення до суду, який би був пов`язаний саме із фактичними та непереборними обставинами, що дійсно перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Таким чином вказані представником позивача підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду визнаються судом неповажними.

Відповідно до частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

З аналізу положень статей 123, 171 КАС України слідує, що питання дотримання позивачем строку звернення із позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.

Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та які були визнані судом неповажними.

Згідно з частиною другою статті 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відтак з огляду на викладене, а також враховуючи висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду викладені у постанові від 15.01.2024 у цій справі, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви у спосіб подання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення із наведенням інших підстав для поновлення такого строку.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 160, 161, 169, 256, 293 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали у спосіб подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із наведенням інших підстав для поновлення такого строку.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали у зазначений вище строк, позовна заява буде повернуто особі, яка її подала.

Копію даної ухвали направити позивачу (представнику позивача).

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович