Справа № 260/265/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2024 року м. Ужгород№ 260/265/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород ,Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), через свого представника адвоката Кузнєцова Микиту Олександровича, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

05 лютого 2024 року відповідач надав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що Головним управлінням було прийнято рішення №26 про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням загального стажу роботи 40 років 09 місяців 13 днів, з них - 29 років 10 місяців 23 дні спеціального стажу. Із матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо сплати страхових внесків за грудень 2020 року та січень 2021 року, відтак даний період врахувати до страхового стажу неможливо. Водночас зазначив, що періоди роботи на посаді «класника» з 16.08.1981 року по 15.08.1982 року; 05.10.1983 року по 23.02.1989 року та 26.12.1989 року по 14.08.1994 року не враховано до спеціального стажу, оскільки посада «класника» не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою №909 (зі змінами). Тому, враховуючи відсутність 30 років стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підстави для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 ч. 1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

08 лютого 2024 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач та його представник просять суд змінити предмет позову в адміністративній справі №260/265/24, виклавши їх у наступній редакції:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.09.2023 про відмову позивачці у виплаті одноразової грошової допомоги.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати термін грудень місяць 2020 року та січень місяць 2021 року до розміру спеціального страхового стажу ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем протиправно в порушення приписів пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1191, відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій з безпідставним посиланням на відсутність у позивача спеціального стажу роботи. Підставою для відмови є доводи органу пенсійного забезпечення про те, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо сплати страхових внесків за грудень 2020 року та січень 2021 року, тому даний період врахувати до страхового стажу неможливо. Як відзначено позивачем, такій вперше призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач 11.09.2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про надання інформації щодо нарахування та виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Проте, орган пенсійного забезпечення листом від 29.09.2023 року повідомив позивача про відсутність підстав для виплати грошової допомоги у зв`язку із недостатністю спеціального стажу роботи необхідного для нарахування і виплати такої допомоги. ОСОБА_1 вказує на необхідність врахування періоду роботи з грудня 2020 року по січень 2021 до її спеціального страхового стажу, оскільки позашкільний навчальний заклад, де працювала остання, відноситься до державних органів, що чітко передбачено пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку із вказаним, представник позивача вважає, що такі обставини дають право на отримання грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних пенсій.

13 лютого 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду витребувано у відповідача оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 .

23 лютого 2024 року до суду надійшла пенсійна справа позивача.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та з 08.05.2023 року такій призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням загального стажу роботи 40 років 09 місяців 13 днів, з них - 29 років 10 місяців 23 дні спеціального стажу.

У зв`язку з непроведенням виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі 10 місячних пенсій (станом на день її призначення), позивач звернулась з письмовою заявою до відповідача щодо нарахування їй такої допомоги.

Листом від 29.09.2023 року ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило позивача, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо сплати страхових внесків за грудень 2020 року та січень 2021 року, тому даний період врахувати до страхового стажу неможливо. Установа, з якою позивач перебувала у трудових відносинах не подала щодо такої звітність за період з 01.12.2020 року по 31.01.2021 року. З огляду на що, питання визначення права на призначення одноразової грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», може бути вирішено після подання коригуючої звітності страхувальником позивача.

Позивач, не погоджуючись з вказаними діями відповідача, звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-IV).

13 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку.

Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, відповідачем було прийнято рішення №26 від 22.06.2023 року про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням загального стажу роботи 40 років 09 місяців 13 днів, з них - 29 років 10 місяців 23 дні спеціального стажу, що сторонами не заперечується.

До загального страхового стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 , органом пенсійного фонду враховано 40 років 09 місяців 13 днів, свідченням чого є розрахунок стажу позивача, що наявний в матеріалах справи.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 05.07.1980 року, позивач, поряд з іншим, працювала на наступних посадах:

- запис №18 - 01.09.2009 року призначена на посаду вчителя початкових класів з 01.09.2009 року згідно Наказу №317 по відділу освіти Хустської РДА від 01.09.2009 року;

- запис №19 09.02.2021 року Комунальний заклад «Яблунівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області» з 09.02.2021 року перейменовано у Яблунівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області (продовжено на сторінці 46) на підставі Рішення першої сесії восьмого скликання Вишківської селищної ради від 09.02.2021 року №70.

Спірні правовідносини у даній адміністративній справі виникли з приводу не зарахування ГУ ПФУ в Закарпатській області до страхового та спеціального стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 01.12.2020 року по 31.01.2021 року та не виплату такій грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій передбачену 7-1 ч. 1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність 30 років стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1911 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (пункт 4 Порядку №1191).

З приводу незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з грудня 2020 року по січень 2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо сплати страхових внесків, оскільки установа з якою перебувала позивач у трудових відносинах не подала стосовно такої звітність за період з 01.12.2020 року по 31.01.2021 рік, суд зазначає наступне.

Так, статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, за змістом вищезазначених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 травня 2021 року у справі №343/659/17.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, є трудова книжка.

Як встановлено судом, згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , остання у спірний період працювала вчителем початкових класів у комунальному закладі «Яблунівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області», яку згодом з 09.02.2021 року перейменовано у Яблунівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області на підставі Рішення першої сесії восьмого скликання Вишківської селищної ради від 09.02.2021 року №70.

Відповідно до листа-відмови від 29.09.2023 року ГУ ПФУ в Закарпатській області єдиною підставою для незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.12.2020 року по 31.01.2021 року, слугувала відсутність відомостей стосовно позивача щодо сплати страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб.

Відтак, фактично внаслідок невиконання комунальним закладом «Яблунівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у вказаному товаристві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Натомість, позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів її роботи на такому підприємстві.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17 та від 01 березня 2021 року у справі №423/757/17.

Отже, відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про сплату страхових внесків не є підставою для незарахування періоду роботи позивача з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року у комунальному закладі «Яблунівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області».

Відтак, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо незарахування позивачу до страхового стражу періоду роботи з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року, тому порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в комунальному закладі «Яблунівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області» з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року.

Щодо відмови ГУПФУ в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 ч. 1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Як зазначалося вище, відповідно до наданої позивачем копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05.07.1980 року, ОСОБА_1 у спірний період з 01.12.2020 року по 31.01.2021 року працювала на посаді вчителя початкових класів.

Станом на час звернення до пенсійного органу позивачка продовжувала працювати на посаді вчителя у Яблунівському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області.

ГУ ПФУ в Закарпатській області, призначило пенсію позивачу з урахуванням страхового стажу 40 років 09 місяців 13 днів, з них 29 років 10 місяців 23 дні спеціального стажу, що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками доданими представником відповідача до відзиву на позовну заяву.

Суд зазначає, що спірним у даній справі є, зокрема, наявність чи відсутність у позивача спеціального стражу 30 років на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 13 червня 2023 року, тобто на час звернення із заявою про призначення пенсії по віку.

Так, відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про освіту» повна загальна середня освіта є невід`ємними складниками системи освіти.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до таких віднесено, зокрема, Загальноосвітні навчальні заклади: вчителі.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що спірний період роботи ОСОБА_1 з 01.12.2020 року по 31.01.2021 року на посаді вчителя у комунальному закладі «Яблунівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області», повинен зараховуватися також до її спеціального (пільгового) стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, оскільки у позивача наявний необхідний страховий та спеціальний стаж роботи (більше 30 років), її посада відноситься до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Посилання відповідача на втручання в дискреційні повноваження є необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку.» …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, «закон» має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача сплаченого судового збору у сумі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, оформлене листом від 29 вересня 2023 року, про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року, а також у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та спеціального стажу період роботи вчителем у комунальному закладі «Яблунівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області» з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , що дає право на призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич