Справа № 340/8858/23
Суддя: Г.М. МОМОНТ
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Кропивницький Справа №340/8858/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач проходить військову службу у військовій часині НОМЕР_1 . ОСОБА_1 є батьком трьох дітей. 30.08.2023 р. ОСОБА_1 направив на електронну адресу Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років від 30.08.2023 р., з проханням посприяти у його направленні до командування військової частини НОМЕР_1 . До рапорту про звільнення ОСОБА_1 додав копії документів, що підтверджують перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. 02.09.2023 р. ОСОБА_1 рапорт також було направлено на адресу Кіровоградського обласного ТЦК та СП з проханням посприяти у його направленні до командування військової частини НОМЕР_1 . Листом від 04.09.2023 р. №10278 Кіровоградський обласний ТЦК та СП повідомив ОСОБА_1 , що його рапорт з додатками від 30.08.2023 р. був направлений командиру військової частини НОМЕР_1 та вручений 05.09.2023 р. 13.10.2023 р. засобами поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта» на адресу ОСОБА_1 уповноваженою особою військової частини НОМЕР_1 направлено лист-відповідь командира військової частини НОМЕР_1 на рапорт позивача від 30.08.2023 р. відповідно до якого ОСОБА_1 з 11.06.2022 р. вважається дезертиром і знятий з усіх видів забезпечення, а з 21.06.2022 р. зарахований у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 . Представник позивача вказує, що наведені командуванням в/ч НОМЕР_1 твердження про неможливість звільнення позивача суперечать витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №172 від 21.06.2022 р. відповідно до змісту якого старший солдат ОСОБА_1 , стрілець-санітар 2 механізованого відділення бойової машини 2 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Представник позивача з посиланням на абз.20 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України вказує, що твердження командира військової частини НОМЕР_1 про неможливість звільнення ОСОБА_1 не відповідає дійсності, оскільки саме до повноважень командира військової частини НОМЕР_1 належить право призначення та звільнення військовослужбовців. Представник позивача вказує, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно, всупереч чинних нормативно-правових актів, відмовлено ОСОБА_1 у звільненні з військової служби.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого заперечує щодо задоволення позову (а.с.54-61). Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 04.03.2022 р. на посаді стрільця-санітара 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти. Під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини позивачем 25.05.2022 р. було отримано поранення легкого ступеня, у зв`язку з чим його було евакуйовано до медичного закладу для надання допомоги. Після завершення стаціонарного лікування позивач не прибував до місця розташування своєї військової частини, хоча тримав постійний контакт з іншими військовослужбовцями та посадовими особами. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №162 від 11.06.2022 р. позивача оголошено таким, що дезертирував (самовільно залишив) військову частину НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення. Представник відповідача зауважує, що з наданих позивачем доказів встановлено, що станом на 11.06.2022 р. він був батьком двох дітей, тобто не набув права на звільнення з військової служби за відповідними обставинами. Станом на 11.06.2022 р. позивач не мав жодних законних підстав для неповернення на військову службу. Не мав поважних причин для відсутності у місці розташування військової частини. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №172 від 21.06.2022 р. позивача зараховано у розпорядження командира військової частини за підпунктом 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. 30.08.2022 р. позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення у зв`язку із наявністю 3 неповнолітніх дітей. Відповідальними особами військової частини НОМЕР_1 було належним чином опрацьовано зазначений рапорт та надано вмотивовану відповідь, зокрема щодо правового статусу позивача та причин неможливості його звільнення з військової служби під час безпідставної відсутності у місці розташування військової частини. Представник відповідача зауважує, що відповідно до штатного розпису Збройних Сил України, командир військової частини НОМЕР_1 має штатно-посадову категорію «підполковник» і таким чином позбавлений повноваження на видання наказів по особовому складу. Наявні у матеріалах справи накази відповідача є наказами по стройовій частині, що видаються на підставі наказів по особовому складу вищого командування. Представник відповідача наголошує на тому, що звільнення з військової служби позивача напряму пов`язане з його поверненням до виконання своїх службових обов`язків. Також представник відповідача вказує, що позовні вимоги не відповідають нормам матеріального права, оскільки позивач на сьогоднішній день не виконує обов`язки військовослужбовця, не користується відповідними правовими гарантіями та не дотримав встановленої процедури подання рапорту про звільнення з військової служби. На момент звернення позивача до суду відсутні правові механізми, які дозволяли б звільнити його відповідно до норм чинного законодавства України.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 р. позовну заяву залишено без руху (а.с.40).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.49).

13.12.2023 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.53).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2022 р. №63 старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення бойової машини 2 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 (а.с.62).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.05.2022 р. №145 евакуйовано у зв`язку із пораненням зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучались та брали безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення бойової машини 2 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 (а.с.63).

Підпунктом 3.12 пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2022 р. №162 вирішено вважати дезертиром, таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання наказу щодо виконання бойових завдань, припинено виплату грошового забезпечення та речового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення бойової машини 2 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 (а.с.29, 64).

Підпунктом 4.14 пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.06.2022 р. №172 на підставі підпункту 14 пункту 116 Указу Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», з 21 червня 2022 року зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення бойової машини 2 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 (а.с.30, 65).

ОСОБА_1 через Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт від 30.08.2023 р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років (а.с.24-25).

Листом від 17.09.2023 р. №4713287 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що дистанційне звернення військовослужбовця до командирів та начальників діючими нормативними актами Збройних Сил України не передбачено. При наявності будь-яких законних підстав для звільнення з військової служби, військовослужбовець особисто звертається до свого командира з мотивованим рапортом та додає до нього оригінали документів, які підтверджують право на звільнення з військової служби. З 11.06.2022 р., солдат ОСОБА_1 не проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , так як покинув бойові позиц3ії підрозділу та своїх товаришів і подав рапорт про відмову виконання бойового завдання. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №162 від 11.06.2022 р. старший солдат ОСОБА_2 вважається дезертиром, таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання наказу щодо виконання бойового завдання. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №172 від 21.06.2022 р. на підставі пункту 14 статті 116 Указу Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», з 21 червня 2022 року зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 11.06.2022 р. знятий зі всіх видів забезпечення. Зазначене унеможливлює процедуру звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 . Правову оцінку діям солдата ОСОБА_1 дадуть правоохоронні органи України (а.с.27-28).

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі за текстом Закон №2232), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232 визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1-4 ст.2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

З огляду на ч.2 ст.24 Закону №2232 військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпунктів «д» пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі за текстом Положення №1153/2008).

Відповідно до пп.14 п.116 Положення №1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з абз.11-13 п.15 р.ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 р. №280 виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: військовослужбовців, військову службу яким призупинено та звільнено з посади наказом відповідного командира (керівника),- після надходження витягу з наказу по особовому складу.

Підставою для призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та виключення із списків особового складу військової частини наказами по стройовій частині офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, є наказ по особовому складу про звільнення їх з посади (чи рішення суду (або належним чином завірена його копія) про оголошення таких військовослужбовців безвісно відсутніми або померлими). Наказ по особовому складу щодо звільнення таких військовослужбовців з посад доводиться до військової частини не пізніше семи діб з дня видання наказу.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, вважаються тимчасово відсутніми і обліковуються у штабі військової частини у книзі обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в окремому розділі, вони не входять до чисельності особового складу військової частини.

Підстави звільнення військовослужбовців з військової служби визначені у статті 26 Закону №2232.

Частиною 7 статті 26 Закону №2232 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п.1441 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до п.1442 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

З огляду на абз.1 п.1443 Положення №1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

На підставі п.1444 Положення №1153/2008 у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Пунктом 1445 Положення №1153/2008 передбачено, що Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпункту «е» пункту 1, підпункту «е» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «д» пункту 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

Із аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них. При цьому Положення №1153/2008 не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби за пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232 військовослужбовців, служба яким призупинена.

Натомість, звільнення за нормами підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 можливе лише після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи встановлено, що підпунктом 4.14 пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.06.2022 р. №172 солдата ОСОБА_1 з 21 червня 2022 року зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, відповідач у відповідь на рапорт позивача від 30.08.2023 р. правомірно повідомив про неможливість його звільнення з військової служби внаслідок зарахування розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем.

Відповідачем також не надано доказів понесення судових витрат у даній справі, які б підлягали розподілу відповідно до статті 139 КАС України..

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Дата складання повного рішення суду 29 лютого 2024 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ