Справа № 420/1964/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1964/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 1-1553 від 06.09.2022 на суму 49206 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач дізнався про винесення Відповідачем податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року лише 09 січня 2024 року, коли отримав на своїй податковій адресі копію позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення суми податкового боргу, що підтверджується копією листа ГУ ДПС в Одеській області з трекінгом відправлення « 38» та роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта» з відстеження трекінгу відправлення « 38». Таким чином, позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року з поважних причин. Позивач у повній мірі не погоджується з податковим повідомленням-рішенням (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року, так як оскаржуване податкове-рішення позивач не отримував, а тому вважає його незаконним, безпідставними, прийнятими з порушенням норм чинного податкового законодавства України та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку. Проаналізувавши корінець від податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року вбачається, що податкове зобов`язання було нараховано платнику податків з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2021 року, при цьому оскаржуване рішення було прийнято 06 вересня 2022 року, тобто з порушенням строків, передбачених чинними нормами Податкового кодексу України. Також позивач не отримував податкову вимогу № 0-1532 від 05.04.2023 про наявність станом на 04.04.2023 податкового боргу в сумі 68877,98 грн.

Ухвалою судді від 22.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.02.2024 до суду від ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що на підставі п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано в автоматичному режимі, на об`єкт нерухомого майна, податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 № 1-1553 на суму 49206 грн за 2021 рік, та направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 . Порядком надсилання контролюючими органами ППР платникам податку, затвердженого наказом Мінфіну від 28.12.2015 № 1204 та зареєстрованого в Мін`юсті 22.01.2016 за № 124/28254 (із змінами), визначено, що ППР вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто, чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання фізичної особи або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 Кодексу. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податку ППР через відсутність за місцезнаходженням платника податку, незнаходження фактичного місця проживання або з інших причин, ППР вважається врученим платнику податків в день, зазначений поштою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Ухвалою суду від 14.02.2024 в задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно інформаційно-комунікаційної системи ДПС за фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності перебуває наступний об`єкт нерухомого майна: - комплекс, нежитлові будівлі та споруди, під реєстраційним номером майна 1 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3280,40 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1/4, власник з 26.09.2013.

На підставі п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано в автоматичному режимі, на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна, податкове повідомлення рішення від 06.09.2022 № 1- 1553 на суму 49206,00 грн. за 2021 рік, та направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 .

09.01.2024 у відділенні 5 ПАТ «Укрпошта» ОСОБА_1 отримав поштове відправлення від ГУ ДПС в Одеській області, у вмісті якого був адміністративний позов про стягнення заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 49 206 грн, який подано податковим управлінням до ООАС (справа № 420/491/24, провадження по якій відрито 09.01.2024).

Зважаючи на порушення податковим органом порядку направлення податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, строків прийняття податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З огляду на матеріали справи, на підставі п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано в автоматичному режимі, на вищезгаданий об`єкт майна: - комплекс, нежитлові будівлі та споруди, під реєстраційним номером майна 1 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3280,40 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1/4, власник з 26.09.2013, який перебуває у власності ОСОБА_1 , податкове повідомлення рішення від 06.09.2022 № 1-1553 на суму 49206,00 грн. за 2021 рік, та направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 2 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Відповідно до п. 42.1, 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відповідно до ст. 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр). До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є, зокрема, громадянами України. До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація: прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство; серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (у разі внесення інформації про особу до Єдиного державного демографічного реєстру). До інформаційної бази Державного реєстру включаються такі дані про фізичних осіб: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованих та/або отриманих доходів; сума нарахованих та/або сплачених податків; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі на підставі даних розпорядника такого реєстру, наданих у порядку інформаційної взаємодії відповідно до законодавства. Фізична особа несе відповідальність згідно із законом за достовірність інформації, що подається для реєстрації у Державному реєстрі. Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З огляду на матеріали справи, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 1-1553 від 06.09.2022 на суму 49206 грн було надіслано ОСОБА_1 поштовим відправленням 264 за адресою: АДРЕСА_3 , проте поштове відправлення повернуто відправнику 26.10.2022 із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (ф.20).

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» затверджені Правила, які визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними (далі Правила №270).

Відповідно до абз.27 п.2 Правил №270 рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Згідно з абз.1-2 п.99 Правил №270 рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до п.117 Правил №270 після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

При цьому суд відхиляє посилання позивача не те, що надані податковим управлінням докази направлення податкового повідомлення-рішення є сумнівними. Зокрема, податкове управління не впливає на роботу листонош ПАТ «Укрпошта» та оформлення ними довідок про підстави невручення поштових відправлень, оформлення повідомлень про вручення поштових відправлень тощо. Саме лише наявність конверту поштового відправлення із спірним податковим повідомленням-рішенням, яке має зареєстрований номер 264 видається більш вірогідним, ніж протилежне (позивач фактично стверджує про відсутність події направлення податковим управлінням на його адресу податкового повідомлення-рішення), що відповідає стандарту переваги більш вагомих доказів. Суб`єктивна ймовірність того, що факт направлення податкового повідомлення-рішення поштовим відправленням 264 за податковою адресою позивача був, перевищує вірогідність зворотнього, та не викликає сумнівів у суду.

Водночас, даних щодо повідомлення ОСОБА_1 контролюючого органу про зміну податкової адреси матеріали справи не містять.

Поряд із тим суд враховує, що відповідач є власником нежитлового приміщення з 2013 р., тоді як з 2018 р. створено інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний кабінет». При цьому позивач на четвертому аркуші адміністративного позову сам посилається на те, що податкові повідомлення-рішення мають відображатися у в електронному кабінеті згідно з п. 42.1 п. 42 ПКУ.

Згідно з п. 1 Наказу Міністерства фінансів України 14.07.2017 № 637, Електронний кабінет - сукупність інформаційно-комунікаційних систем ДПС, що забезпечує електронну форму взаємодії між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації прав та обов`язків, визначених Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Приватна частина (особистий кабінет) Електронного кабінету забезпечує надання платнику податків послуг, перелік яких визначено пунктом 42-1.2 статті 42-1 глави 1 розділу II Кодексу. Усі подані платником податків документи, звернення, заяви, листи відображаються у приватній частині (особистому кабінеті) Електронного кабінету та завантажуються до інформаційних ресурсів ДПС.

Згідно з п. 42-1.2 ст. 42-1 ПКУ, Електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, в тому числі, шляхом: перегляду інформації про платника податків, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків та адмініструванням податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійсненням податкового контролю, у тому числі дані оперативного обліку податків, зборів, єдиного внеску (у тому числі дані інтегрованих карток платників податків), дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість, дані системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, а також одержання такої інформації у вигляді документа, який формується автоматизовано шляхом вивантаження відповідної інформації з електронного кабінету з накладенням кваліфікованого електронного підпису посадової особи контролюючого органу відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Отже позивач, який з березня 2013 р. є власником 1/4 об`єкту нерухомого майна «комплекс, нежитлові будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості», який в свою чергу є об`єктом оподатковування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без будь-яких перепон мав можливість ознайомитися зі всією інформацією відносно себе, як платника податку, в електронному кабінеті, зокрема щодо наявності нарахувань податкових зобов`язань, що узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Натомість позивач припускається хибної практики, заперечуючи факт своєчасного надсилання податковим управлінням на його адресу податкового повідомлення-рішення, яке не вручене адресатові з незалежних від податкового органу причин, як на підставу для скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому жодних спроможних аргументів проти нарахованого податкового зобов`язання на наявний у власності об`єкт оподаткування позивачем у позові не наведено.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду неодноразово виснувала, що пропуск податковим органом встановленого ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.