Справа № 343/3245/23
Суддя: Тураш В. А.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/3245/23
Провадження №: 2-а/343/4/24
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого суддi Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , 28.12.2023 звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, в якому просить:

скасувати постанову серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за ч.1 ст.126 КУпАП за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, а провадження в справі закрити.

Визнати незаконними та неправомірними дії поліцейського відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції Витвицького Романа Львовича щодо складання постанови серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за ч.1 ст.126 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою ВП № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за ч.1 ст. 126 КУпАП за те, що він керуючи транспортним засобом ВМW Х5 НОМЕР_1 19.12.2023 в 02:21:18 год. в м.Долина вулиця Нафтовиків, 19 під час руху в комендантську годину ніби не пред`явив поліс страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 "г" ПДР - відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим ніби скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.

Підставою для скасування постанови серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП є невідповідність обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права з наступних підстав.

Матеріали справи взагалі не містять доказів порушення ним правил дорожнього руху України, які могли б бути (чи були) підставою для зупинки транспортного засобу, яким він керував, відсутні будь-які докази складання матеріалів про порушення ним правил дорожнього руху України. Факт порушення ним правил дорожнього руху України в оскаржуваній постанові відповідачем не відображено і поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення ним правил дорожнього руху України, а вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення ним, як водієм, документів є неправомірними.

Крім того, не містять матеріали справи і доказів наявності інших обставин/випадків, визначених в ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», які слугували б підставою для зупинки транспортного засобу, яким він керував 19.12.2023.

Отже, із врахуванням того, що відповідачем не доведено, що зупинення транспортного засобу обумовлено недотриманням ним, як водієм, вимог ПДР України та/або наявністю інших обставин/випадків, що визначені в ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", у поліцейського були відсутні підстави для застосування до нього санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини та відсутність доказів на підтвердження будь-яких правопорушень з його боку, що вказує на відсутність обов`язку виконувати вимогу поліцейського про пред`явлення полісу страхування, спірна постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн є такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно нього закриттю.

При складанні оскаржуваної постанови поліцейським старшим сержантом поліції Витвицьким Р.Л. було грубо порушено вимоги ст. 268 КУпАП щодо його прав.

Старший сержант поліції Витвицький Р.Л., який склав постанову серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 не ознайомив його з матеріалами справи, позбавив його права надати пояснення, позбавив його права надати докази, позбавив його права заявити клопотання про відкладення розгляду справи та позбавив його права на отримання юридичної допомоги адвоката, що є грубим порушенням ст.268 КУпАП.

Відповідно до чинного законодавства, він, як учасник бойових дій, звільнений від обов`язку мати страховий поліс для керування транспортним засобом на території України.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 виданого 19 грудня 2017 року Львівським облвійськоматом він є ветераном війни-учасником бойових дій і має право на пільги встановлені законодавством України.

Тобто він не зобов`язаний оформлювати поліс цивільно-правової відповідальності під час керування автомобілем, на який має реєстраційний документ.

Хоч він перед складанням оскаржувальної постанови і повідомив старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , про те що він є учасником бойових дій і ознайомив його з посвідченням, однак він не взяв це до уваги.

Він, як учасник бойових дій, маючи при собі технічний паспорт на автомобіль, посвідчення водія відповідної категорії та посвідчення учасника бойових дій, може не мати і може не оформляти поліс цивільно-правової відповідальності на транспортний засіб яким керує, отже в його діях як ветерана війни-учасника бойових дій відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Отже, він не погоджується із зазначеним рішенням поліцейського, оскільки вважає себе невинним, постанову серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків поліцейського фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права (а.с.1-4).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2023 адміністративна справа № 343/3245/23 про скасування постанови серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.9).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2023, відкрито

провадження у справі № 343/3245/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Призначено підготовче судове засідання на 18.01.2024. Відповідачу в строк до 18.01.2024 запропоновано подати відзив на позов (а.с.10).

Представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області, Мельник О.М. (довіреність у порядку передоручення від 23.11.2023 а.с.24), 10.01.2024 подала відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», в якому зазначила, що ознайомившись із змістом та вимогами адміністративного позову, ГУНП в Івано-Франківській області категорично не погоджуюсь з вимогами гром. ОСОБА_1 , вважають їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства.

З матеріалів про адміністративне правопорушення було встановлено, що 19.12.2023 о 02 год. 29 хв. в ході патрулювання та виконання службових обов`язків поліцейським ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, старшим сержантом ОСОБА_2 встановлено, що в АДРЕСА_1 , під час руху в комендантську годину водій транспортного засобу марки «ВМW Х5» реєстраційний номер НОМЕР_1 - громадянин ОСОБА_1 не пред`явив, на вимогу поліцейського поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 «Г» ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП.

Підставою вимоги пред`явити вище вказані документи, був факт того, що ОСОБА_1 на автомобілі «ВМW Х5» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух автомобілем в комендантську годину в період правового режиму воєнного стану (п. 7 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію»), а також те, що при руху автомобіля за допомогою перевірки полісу обов`язкового страхування через сайт МТСБУ виявлено його відсутність, а отже виявлено порушення ПДР України (п. 1 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Зупинивши транспортний засіб, працівник поліції підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним комендантської години в період правового режиму воєнного стану та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водієм ТЗ виявився позивач, який на вимогу поліцейського в подальшому пред`явив тільки реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення водія.

Позивач не надав для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, причин ненадання такого полісу на місці не пояснив, жодного посвідчення УБД поліцейським не пред`являв.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, старшим сержантом поліції Витвицьким Р.Л. було роз`яснено позивачеві його права як громадянина України передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та відповідно до вимог ст.ст. 278,279 КУпАП розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА N21122216 від 19.12.2023 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді 425 грн штрафу.

Копію постанови позивач отримав наручно, про що свідчить особистий підпис позивача у п. 9 «Копію постанови отримано».

Позиція позивача викладена у позовній заяві є хибною та помилковою, неправдивою та такою, щоб уникнути відповідальності, оскільки така позиція спростовується відеофіксацією порушення ПДР України, а саме порушення п. 2.1«Ґ» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Поліцейський, розглядаючи дану справу з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Керуючись положеннями нормами КУпАП, Закону України «Про Національну поліції», Інструкції № 1395 від 07.11.2015 та іншими нормативно-правовими документами, старшим

сержантом ОСОБА_3 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1122216 від 19.12.2023 про накладення стягнення.

Таким чином, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП. Розглядаючи дану справу старшим сержантом з`ясовано всі обставини, які підлягають з`ясуванню, він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а тому просять відмовити у завдоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.13-23).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.45).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся судом.

Представник позивача адвокат Голуб Г.С. (ордер серії АТ №1058860 а.с.30) в судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини зазначені в позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області, в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, хоч про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.12,46). У відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача адвоката Голуба Г.С., вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку:

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 276 КУпАП -органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст. 6 Основного Закону України).

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен

мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Згідно з ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст.126 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена КУпАП.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП , доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків,

висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постановою серії ЕНА № 1122216 по справі про адміністративне правопорушення від 19.12.2023, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розмірі 425,00 грн (а.с.5).

Вважаючи вказану постанову протиправною, посилаючись на порушення норм процесуального права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо доводів позивача та його представника про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження

прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28 , 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», згідно з яким в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє на даний час.

Відповідно до п. 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів. Особи, які вчинили кримінальні та адміністративні правопорушення затримуються в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Визначення терміну комендантська година міститься у п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Комендантська година це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.

Порядок введення комендантської години встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573 «Питання запровадження та здійснення деяких заходів правового режиму воєнного стану».

Пунктами 5, 8 вказаної постанови передбачено, що комендантська година та встановлення спеціального режиму світломаскування запроваджується шляхом видання наказу військовим командуванням або військовою адміністрацією (у разі її утворення), який доводиться до відома військових адміністрацій (у разі їх утворення) або ради оборони Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Мінекономіки, Мінсоцполітики, Мінінфраструктури, МОЗ, МЗС, АТ «Українська залізниця», відповідних органів Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС, військових командувань, з`єднань, військових частин Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Згідно наказу голови Івано-Франківської ОДА начальника ОВА № 1 від 25.02.2022 «Про затвердження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування» запроваджено комендантську годину на території Івано-Франківської області з 22 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин.

28.03.2023 головою Івано-Франківської ОДА начальником ОВА винесено наказ № 119 «Про внесення змін до наказу Івано-Франківської обласної військової адміністрації від 25.02.2022 № 1», відповідно до якого на території Івано-Франківської області запроваджено з 29.03.2023 комендантську годину з 00 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин поточної доби, що у відповідності до п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» є рішенням

уповноваженого органу державної влади про обмеження руху у ці години. Перебувати на вулицях під час комендантської години мають право військові, поліцейські та громадяни, які мають спеціальну для цього перепустку.

З матеріалів справи встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що позивача ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції 19.12.2023 в 02.21 год. під час дії комендантської години, документів, що надають йому право перебувати на вулицях під час комендантської години, позивач не надав.

Враховуючи вказані вище положення чинного законодавства України, рух ОСОБА_1 на автомобілі в період обмежень, які запроваджені комендантською годиною, тобто в період дії комендантської години, є достатньою та законною підставою для зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції, в зв`язку із чим його зупинка працівниками поліції та перевірка документів є правомірними.

Також, у поданому позові, позивач посилається на порушення посадовою особою відповідача процедури розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема вказано на те, що інспектором поліції не було роз`яснено його права та обов`язки, не досліджувалися докази, тощо.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими посадовими особами органів поліції визначено Розділом ІV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376. Відповідно до вказаного розділу Інструкції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені ч.1 ст.і 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. Справа про адміністративне правопорушення, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП, розглядається в присутності особи яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема: посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень); число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи; прізвище та ініціали правопорушника; уповноважена посадова особа органу поліції з урахуванням та зазначенням обставин, що пом`якшують (стаття 34 КУпАП) чи обтяжують (стаття 35 КУпАП) відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначає прийняте у справі рішення. У справі про адміністративне правопорушення посадова особа органу поліції, яка її розглядає, відповідно до ст. 284 КУпАП виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про закриття справи.

У ст. 268 КУпАП закріплені права особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Так, згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, до доводів позивача про те, що на його думку, порушена процедура розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, що інспектором поліції не було роз`яснено його права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП , не досліджено докази, суд ставиться критично, оскільки наведене спростовується змістом оскаржуваної постанови, п.п.8,9 які містять відмітку та підпис позивача ОСОБА_1 , доказів іншого позивачем суду не надано.

Стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд дійшов наступного висновку.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10. 2001 № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до положень ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Згідно із пп. «ґ» п.2.1 розділу 2 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою серії ЕНА № 1122216 по справі про адміністративне правопорушення від 19.12.2023, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, зокрема за те, що він 19.12.2023 о 02:21 год. в м.Долина по вул. Нафтовиків , під час рух в комендантську годину не пред`явив поліс страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1.ґ ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.

Як на підставу своїх вимог викладених у позові, позивач посилається на те, що він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно з п. 2.2 ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій, що підтверджується копіями посвідчень: особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_3 від 12.04.2023 та учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 19.12.2017(а.с.7).

Відповідно до положень п. 13.1 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 23.12.2014 № 7-рп/2014 дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення положення п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IVзі змінами, необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі

наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Позивач 19.12.2023 керував автомобілем марки BMW Х5 , державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності його дружині ОСОБА_4 ( копія свідоцтва про укладення шлюбу а.с.55, копія свідоцтва про реєстрацію т/з а.с.27,56), проте, при собі ОСОБА_1 мав технічний паспорт на вказаний автомобіль та посвідчення водія, отже, він керував автомобілем на законній підставі, а його цивільна відповідальність застрахована державою.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що дія п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV поширюється на учасників бойових дій лише у випадку керування транспортним засобом, власниками якого вони є, оскільки це, з врахуванням рішення Конституційного суду від 23.12.2014 не відповідає вимогам Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, як особа з інвалідністю внаслідок війни, особисто 19.12.2023 керував та володів (мав право користуватись) транспортним засобом BMW Х5 , державний номерний знак НОМЕР_1 , на законній підставі, а тому він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV, з урахуванням офіційного тлумачення даної норми, викладеного у Рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2014 року у справі № 7-рп/2014.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 686/17029/17.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача та його представника в частині відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП є обґрунтованими.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься лише постанова у справі про адміністративне правопорушення від 19.12.2023, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.5), однак представником відповідача не було надано до суду жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував порушення позивачем вимог ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому, в графі постанови: «до постанови додаються …» - зазначено матеріали відеофіксації, однак відеозаписи правопорушення, яке мало місце 19.12.2023 представником відповідача до відзиву на позовну заяву не долучено.

Згідно відповідей ГУНП в Івано-Франківській області від 05.01.2024 №3-аз/108/20/01-2024, ВП№1(м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 05.02.2024 №1064/108/60/01, наданих на запит адвоката Г.Голуба - надати копію відеофіксації про подію, яка мала місце 19.12.2023 за участю гром. ОСОБА_1 , про вчинення ним адміністартивного правопорушення не представляється можливим, оскільки відповідно до наказу МВС України від 18.12.2018 №1026 "Про затвердження Інстуркції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобі, що мають функції фото- і конізйомки, відеозапису, засобів фото- і конозйомки, відеозапису", згідно розділу 8 пункту 3- строк зберігання відеозаписів становить 30 діб з моменту скоєння адміністративного правопорушення, а тому відеозапис було видалено (а.с.51-52).

Разом з тим, сама постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст. 73 КАС України у якості належного і допустимого доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки заперечується правопорушення позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

В будь-якому випадку, сам факт того, що спірна постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення, вказує на недотримання інспектором вимог ч.3 ст.283 КУпАП до змісту постанови у справі про адміністративне

правопорушення, що є самостійною підставою для її скасування (ВС/КАС, справа №524/1113/17, 30.04.2020).

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП є недоведеним.

Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Суд також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП представником відповідач не надано, а судом таких обставин не встановлено, суд приходить висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач причин не надання полісу обов`язкового страхування на місці зупинки т/з не пояснив та жодного посвідчення УБД поліцейським не пред`являв.

Разом із тим, представником відповідача на виконання вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надано будь-яких доказів того, що водій механічного транспортного засобу ОСОБА_1 , на дату складення оскаржуваної постанови від 19.12.2023, не пред`явив поліцейським посвідчення учасника бойових дій.

Виходячи з вимог ч.2 ст.77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (статті 3,8 Конституції України, ст.8 КАС України).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, про яке зазначено у прийнятій поліцейським ВП № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та оскаржуваній позивачем постанові серії ЕНА №1122216 від 19.12.2023.

Щодо вимог позивача про визнання незаконними та неправомірними дії поліцейського відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції Витвицького Романа Львовича щодо складання постанови серія ЕНА № 1122216 від 19.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за ч.1 ст.126 КУпАП. суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Наведений перелік є вичерпним, у зв`язку з чим визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними чи протиправними не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому позов ОСОБА_1 у частині вимог - задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно із п.2 ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 ,

звільнений від сплати судового збору, оскільки як встановлено в судовому засіданні він являється особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, (копія посвідчення серії НОМЕР_3 а.с.6).

За таких обставин судовий збір у даній справі компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України .

Керуючись, ст.ст. 7, 9, 126, 251, 278-280, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 19-20, 77, 139, 243,286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі - задоволити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 1122216 по справі про адміністративне правопорушення від 19 грудня 2023 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

В задовленні інших позовних вимог - відмовити.

Судовий збір у справі компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що були відсутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області , вул. Академіка Сахарова, 15 м. Івано-Франківськ, 76000.

Повний текст рішення виготовлено 29.02.2024

Суддя: