Справа № 380/18842/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18842/23 пров. № А/857/24578/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі №380/18842/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дії протиправними (головуючий суддя першої інстанції Сподарик Н.І., час ухвалення 15.14 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 27.11.2023),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6233-54У від 22.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26.07.2023 ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження №69224488, дізналась про вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6233-54У від 22.02.2021, згідно з якої позивачці станом на 08.06.2022 нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 37788,74 грн. Позивач вважає вказану вимогу протиправною, оскільки перебувала з 2003 року в трудових відносинах, а відтак єдиний соціальний внесок за неї сплачував та продовжує сплачувати роботодавець, а тому стягнення з позивача як з фізичної особи-підприємця заборгованості з ЄСВ буде подвійною сплатою. Вважає, що особа, яка є найманим працівником, є застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї є роботодавець. З огляду на вказане, вважає таку вимогу протиправною та просить суд її скасувати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6233-54У від 22.02.2021. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області не погоджується із даним рішенням суду.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що передумовою виникнення податкового боргу є наявність та несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання. Податкова вимога від 22.02.2021 року № Ф-6233-54-У на суму 37 788,74 грн. про сплату недоїмки є узгодженим виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. На дату формування податкової вимоги від 22.02.2021 року Ф-6233-54-У, станом на 31.01.2021 року становить 37 788,74 грн., платник знаходився на загальній системі оподаткування та не знявся з обліку в контролюючому органі як фізична особа - підприємець.

26.07.2023 року за № 001002280 внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (за принципом мовчазної згоди, підстава власне рішення) фізичної особи-підприємця.

Враховуючи зазначене, в інтегрованій картці платника податків здійснено в автоматичному режимі нарахування, як фізичній особі - підприємцю. Станом на 15.09.2023 заборгованість ФОП ОСОБА_2 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становить 37788,74 гривень. Заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2017 рік (січень - грудень) - 704,00 грн.*12 = 8448,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704,00грн.), за 2018 рік (січень - грудень) 819,06 грн.*12 = в сумі - 9828,72 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн.) за 2019р. (січень - грудень) 918,06 грн.*12 = 11 016,72 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,06 грн.), за 2020 рік (січень - лютий)*2 = 2078,12 грн., червень - серпень -1039,06 грн.*2 = 2078,12 грн. вересень - 1 100,00 грн. жовтень - листопад 1 100,00 грн. *2 = 2200,00 грн. - 8495,30 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2020 році -1039,06 грн. та 1100,00 гривень).

Зазначає, що платник податків не подав відповідні документи до контролюючого органу про припинення підприємницької діяльності та подання відповідних декларацій та звітів, та не належно припинив свою підприємницьку діяльність.

Також апелянт вказує на те, що позивач пропустила строк звернення до суду із вказаним позовом

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача про дату судового засідання повідомлений належним чином, що про свідчить довідка про доставку документу в електронному вигляді в електронний кабінет 29.01.2024 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи органу доходів і зборів, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (юридична адреса ФОПА та податкова адреса фізичної особи: АДРЕСА_1 ), перебуває з 21.03.2006 року № 318, (дані про взяття на облік як платник податків), 21.03.2006 року перебуває на податковому обліку в Стрийській державній податковій інспекції ГУ ДПС у Львівській області зі станом платника « 11» - припинено за рішенням засновників (учасника), але не знято з обліку (інтегровані карточки платника не пусті).

26.07.2023 року за № 001002280 внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (за принципом мовчазної згоди, підстава власне рішення) фізичної особи-підприємця.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України Форми ОК-5 у період з 2003 року по червень 2023 року ОСОБА_1 працювала як найманий працівник та відносно неї роботодавцем сплачувався єдиний соціального внеску.

Зокрема: з квітня 2003 року по липень 2003 року працювала як найманий працівник про трудовому договору у ПП «ЛІМПАС»; з червня 2010 року по серпень 2010 року у ДП «ФУД-ЦЕНТР»; з серпня 2010 по грудень 2010 року у ТзОВ «ЕСВАЛДА»; з грудня 2010 року по жовтень 2012 року у ТзОВ «НОВУС УКРАЇНА»; з лютого 2013 року по січень 2015 року у КЛ Представництво ТзОВ «МСЛ»; з жовтня 2015 по грудень 2017 року у ТзОВ «ТЕХНОПОЛІС-1»; з березня 2018 року по лютий 2019 року у ТзОВ «АТБ-МАРКЕТ»; у березні 2019 року у ТзОВ «ЦЕНТР МАРКЕТ»; у квітні 2019 року у ТзОВ «ТЕРАГОЛД»; з травня 2019 року по грудень 2019 року у ТзОВ «ПРАЙМФОРТ»; з серпня 2020 року по жовтень 2020 року у ТзОВ «СОНА-ГРУП»; з жовтня 2020 року по даний час в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №645 Шевченківського районну м. Києва.

Вказана обставина відповідачем не заперечується, а також підтверджується записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_2 від 13.12.1982.

ГУ ДПС у Львівській області 22.02.2021 на ім`я ОСОБА_1 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6233-54, що виникла станом на 08.06.2022 у сумі 37788 грн 74 коп.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що у позивача відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску за спірний період та, як наслідок, нарахування штрафних санкції та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску суд вважав протиправним.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Страхувальниками, в свою чергу, вважаються роботодавці та інші особи, які відповідно до Закону №2464-VI зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774 внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з частинами 2-3, 8 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією №449.

До платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення ( п. 1 Розділу VI Інструкції №449).

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абзац 2 пункту 2 Розділу VI Інструкції № 449).

Відповідно до пункту 3 Розділу VI Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Відповідно до пункту 4 Розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.

Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Платникам єдиного внеску, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті та подали заяву про бажання отримувати документ через електронний кабінет, вимоги про сплату боргу (недоїмки) можуть надсилатися в електронній формі засобами електронного зв`язку з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронні довірчі послуги».

Вимога про сплату боргу (недоїмки), що надсилається в електронній формі у день її формування в ІТС, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки, після чого надсилається в електронний кабінет засобами ІТС з одночасним надісланням платнику єдиного внеску на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання до електронного кабінету.

Інформація про дату і час надсилання та доставки вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі в електронний кабінет з ідентифікацією відправника та отримувача зберігається безстроково і може бути отримана у електронному вигляді, в тому числі у вигляді квитанції про доставку у текстовому форматі.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі вважається належним чином надісланою, якщо її надіслано в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронні довірчі послуги», за умови, якщо отримано квитанцію про доставку вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронний кабінет.

У разі неотримання податковим органом квитанції про доставку вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня її надіслання така вимога у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається платнику єдиного внеску у порядку, визначеному абзацом одинадцятим цього пункту для надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі.

При цьому строк доставки вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі в електронний кабінет не зараховується до строку надіслання такої вимоги.

На вимогу платника, який отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі, податковий орган надає таку вимогу у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) від платника єдиного внеску.

Частиною 16 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Отже, фізичні особи - підприємці у відповідності до норм спеціального закону, яким врегульований внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є страхувальниками та зобов`язані своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов єдиний соціальний внесок не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає податковий орган, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Саме такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 07.07.2021 у справі № 142/252/19.

Апелянт вказує на те, що вимога сформована у зв`язку з наявністю у позивачки боргу зі сплати єдиного соціального внеску, нарахованого з 2017 по 2020, однак, які вірно встановив суд першої інстанції, з наданих до матеріалів справи доказів не можливо точно встановити, який саме період охоплює сума заборгованості позивача із сплати єдиного внеску. Оскаржувана вимога не містить періоду за який обрахована контролюючим органом сума недоїмки.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України Форми ОК-5 у період з 2003 і по даний час, позивач працювала і працює станом на день розгляду справи, як найманий працівник та відносно нього роботодавцем сплачувався єдиний соціального внеску, докази такого долучено до матеріалів справи.

Також, в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК - 5) містяться відомості про сплату внесків у 2017-2023 роках.

Натомість контролюючим органом, такі відомості стосовно сплати внесків не враховані при обліку суми недоїмки.

Також записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 від 13.12.1982, підтверджено, що позивач працювала: з квітня 2003 року по липень 2003 року працювала як найманий працівник про трудовому договору у ПП «ЛІМПАС»; з червня 2010 року по серпень 2010 року у ДП «ФУД-ЦЕНТР»; з серпня 2010 по грудень 2010 року у ТзОВ «ЕСВАЛДА»; з грудня 2010 року по жовтень 2012 року у ТзОВ «НОВУС УКРАЇНА»; з лютого 2013 року по січень 2015 року у КЛ Представництво ТзОВ «МСЛ»; з жовтня 2015 по грудень 2017 року у ТзОВ «ТЕХНОПОЛІС-1»; з березня 2018 року по лютий 2019 року у ТзОВ «АТБ-МАРКЕТ»; у березні 2019 року у ТзОВ «ЦЕНТР МАРКЕТ»; у квітні 2019 року у ТзОВ «ТЕРАГОЛД»; з травня 2019 року по грудень 2019 року у ТзОВ «ПРАЙМФОРТ»; з серпня 2020 року по жовтень 2020 року у ТзОВ «СОНА-ГРУП»; з жовтня 2020 року по даний час в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №645 Шевченківського районну м. Києва.

Оскільки судом не здобуто, а відповідачем не надано доказів щодо здійснення позивачем господарської діяльності у вказані періоди, у позивача відсутній обов`язок зі сплати за цей період єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем, внесок сплачує за позивача роботодавець.

Крім цього, Закон №2464-VI не містить норм щодо обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок у разі, коли такою особою фактично не ведеться підприємницька діяльність та законом не визначено обов`язку фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок за себе самостійно у разі, коли така особа не веде підприємницьку діяльність, а працевлаштована як найманий працівник за трудовим договором і єдиний внесок за неї сплачує роботодавець.

Факт державної реєстрації фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності не зобов`язує таку особу до активного її ведення.

Водночас позивачу таке право гарантоване за рахунок його участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманого працівника та сплати єдиного внеску за неї роботодавцем за основним місцем роботи.

Щодо доводів апелянт про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, то з матеріалів справи слідує, що 26.07.2023 позивач ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження ВП№69224488, про що свідчить відмітка на копії постанови про відкриття виконавчого провадження і саме тоді їй стало відомо про оскаржену вимогу, яка знаходилась на примусовому виконанні у відділі ДВС.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що вимога Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6233-54У від 22.02.2021 вказаним вище критеріям не відповідає, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період та, як наслідок, нарахування штрафних санкції та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску суд вважає протиправним, оскільки відповідачем безпідставно сформовано вимогу від 22.02.2021 №Ф-6233-54-У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, штрафних санкцій та пені загалом у розмірі 37788,74 грн.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі №380/18842/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 23.02.2024