Справа № 120/548/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 р. Справа № 120/548/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

15.01.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо недотримання норм ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду звернення позивача від 19.12.2023, вх. реєстр. № 01-О-168-11, в частині необ`єктивної і невсебічної перевірки скарги, незабезпечення поновлення порушених прав та невжиття невідкладних заходів для припинення неправомірних дій або бездіяльності, які були підставою для подання скарги, невиявлення і неусунення причин та умов, які спричинили порушення, невирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення;

- зобов`язання відповідача утриматись від неналежного розгляду звернень позивача, а саме без повного дотримання норм ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", зокрема в частині об`єктивної, всебічної і вчасної перевірки звернень, забезпечення поновлення порушених справ та невідкладного вживання заходів до припинення неправомірних дій, виявлення і усунення причин та умов, які сприяли порушенням, вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, та повторно розглянути звернення позивача від 19.12.2023, вх. реєстр. № 01-О-168-11;

- визнання протиправними дій відповідача щодо порушення терміну розгляду та надання відповіді на звернення позивача від 19.12.2023, вх. реєстр. № 01-О-168-11;

- зобов`язання відповідача утриматись від продовження строку розгляду заяв (клопотань), скарг та пропозицій (зауважень) позивача, які не потребують додаткового вивчення, понад терміни, встановлені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", для звернень, які не потребують додаткового вивчення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.12.2023 позивач надіслав на електронну адресу відповідача скаргу, яка була зареєстрована цього ж дня за вх. № 01-О-168-11. У скарзі позивач оскаржував ненадання відповіді на його заяви закладом освіти Кузьминецьким професійним аграрним ліцеєм (далі Кузьминецький ПАЛ), який підпорядкований відповідачу. 11.01.2024 на електронну адресу позивача надійшла відповідь на скаргу позивача, в якій повідомляється про те, що листом від 19.12.2023 Департамент проінформував керівника відповідного закладу освіти про необхідність дотримання норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" та запропонував позивачу звернутись до суду, в разі якщо позивач не погоджується з діями (бездіяльністю) ліцею. Водночас, на думку позивача, відповідач об`єктивно і всебічно не перевірив його скаргу від 19.12.2023, а саме не отримав докази розгляду звернень позивача і надсилання відповіді та інформації на ці звернення, не виявив та не усунув причини та умови, які сприяли порушенням, не вжив заходів щодо припинення неправомірних дій, не вирішив питання про притягнення про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, чим, у свою чергу, проігнорував норми ст. 19 Закону України "Про звернення громадян".

Крім того, позивач вказує про те, що відповідач не дотримався терміну розгляду його скарги, яка не потребує додаткового вивчення, а тому мала б бути розглянута упродовж 15 днів (а не у місячний термін).

Ухвалою суду від 19.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

02.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що з метою об`єктивного, вчасного та всебічного розгляду звернення позивача від 19.12.2023, Департаментом на адресу директора Кузьминецького професійного агарного ліцею надіслано лист від 19.12.2023 з вимогою щодо надання відповіді на звернення позивача та відповідних пояснень щодо ситуації, яка склалася.

Відповідач зауважує, що листом від 28.12.2023 директор Кузьминецького ПАЛ проінформував Департамент щодо питань, порушених у зверненнях ОСОБА_1 за вх. № 32, 34 та 36 від 30.10.2023. Відтак, за результати розгляду цього листа, листом від 11.01.2024 Департамент надав позивачу відповідь на його скаргу.

Відповідач також наголошує на тому, що скарга позивача стосується роботи державного закладу освіти Кузьминецького ПАЛ. Тому для ефективного опрацювання та надання правомірної інформації Департаменту необхідно було отримати додаткові відомості безпосередньо від керівництва навчального закладу, через що термін розгляду скарги у цьому разі становить один місяць.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини справи.

19.12.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту гуманітарної політики Вінницької ОВА Буняка В.В. зі скаргою.

Зі змісту скарги слідує, що 30.10.2023 позивач подав в приймальню Кузьминецького ПАЛ три звернення, які зареєстрували за вх. №№ 32, 34 та 36. Однак станом на 19.12.2023 відповіді на звернення позивач не отримав, у зв`язку з чим просить притягнути директора Кузьминецького ПАЛ ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та зобов`язати невідкладно надіслати Укрпоштою відповіді на звернення від 30.10.2023, які зареєстровані за вх. №№ 32, 34, 36.

Листом від 11.01.2024 за № 01-О-168-11 відповідач повідомив позивача про результати розгляду його скарги від 19.12.2023 та зазначив, що Департаментом проінформовано директора Кузьминецького ПАЛ Яворовського С.Б. щодо необхідності дотримання норм чинного законодавства, зокрема Закону України "Про звернення громадян". Крім того, у листі позивачу рекомендовано звернутися до суду, якщо, на його думку, мало місце порушення норм зазначеного Закону з боку директора Кузьминецького ПАЛ Яворського С.Б.

Позивач вважає, що його скаргу розглянуто неналежним чином і що відповідач допустив порушення вимог ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", а також терміну розгляду звернення, що і зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" (далі Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

На змістом статті 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі Закон № 393/96-ВР).

Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Правова процедура ("fair procedure" справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).

При цьому частинами третьою, четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства звернення громадян мають розглядатися тим органом, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.

Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі справі № 800/580/17.

За змістом частини 1, 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням безпосередньо до суду.

За приписами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно із ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

За приписами частини першої, другої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Таким чином, у разі надходження до органу звернення громадянина, відповідний орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені у цьому зверненні обставини та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Це закономірно означає, що орган, до якого відбулося звернення, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні, скарзі).

Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 у справі № 813/4351/16 зазначив, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

У позовній заяві позивач акцентує на тому, що відповідач об`єктивно та всебічно не перевірив його скаргу від 19.12.2023, а саме не отримав докази розгляду його звернень від 30.10.2023 до Кузьминецького ПАЛ і надсилання відповіді на такі звернення, не виявив та не усунув причини та умови, які сприяли порушенню законодавства про звернення громадян, не вжив заходів щодо припинення неправомірних дій вказаного закладу освіти.

Перевіряючи зазначені доводи суд встановив, що після отримання скарги позивача від 19.12.2023, задля перевірки наведених у ній фактів Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної державної адміністрації звернувся до директора Кузьминецького ПАЛ з листом від 19.12.2023 за № 01.01.2-7055, в якому просив розглянути звернення ОСОБА_1 (у разі його нерозгляду) та надати заявнику відповідь з дотриманням вимог Закону України "Про звернення громадян", про що поінформувати Департамент.

Листом від 28.12.2023 директор Кузьминецького ПАЛ Яворовський С. надав відповідачу інформацію по кожному із звернень ОСОБА_1 від 30.10.2023. Так, у листі зазначено, що на звернення, яке було зареєстроване у приймальні закладу під № 32, робоче місце юрисконсульта, один з найкращих кабінетів навчального закладу Кузьминецького ПАЛ, який оснащений всім необхідним приладдям і є повноцінним робочим кабінетом. Відповідь на звернення, яке було зареєстроване у приймальні закладу під № 34: для юрисконсульта було видано найкращий кабінет та найкраща техніка, що була в наявності; усі канцелярські матеріали, які були потрібні для роботи надавались у необхідній кількості за вимогою. Відповідь на звернення, яке було зареєстроване у приймальні закладу під № 36: у приміщення Кузьминецького ПАЛ дотримуються усіх температурних режимів визначених санітарними нормами.

Також судом встановлено, що листом від 11.01.2024 за № 01-О-168-11 відповідач повідомив позивача про результати розгляду його скарги від 19.12.2023, зазначивши серед іншого про те, що Департамент поінформував директора Кузьминецького ПАЛ ОСОБА_3 про необхідність дотримання норм чинного законодавства, зокрема Закону України "Про звернення громадян" (листом від 19.12.2023 № 01.01.2-7055). Крім того, позивачу рекомендовано звернутися до суду, якщо він вважає неправомірними дії директора Кузьминецького ПАЛ у зв`язку з розглядом його звернень.

Втім, суд враховує, що до листа від 28.12.2023 директором Кузьминецького ПАЛ не надано доказів надсилання заявнику ОСОБА_1 відповіді (або відповідей) на його звернення від 30.10.2023, які зареєстровані за вх. № 32.34 та 36.

Крім того, зі змісту вказаного листа можливо побачити, що директор Кузьминецького ПАЛ надає відповідь на звернення ОСОБА_4 не самому ОСОБА_4 , як заявнику, а Департаменту. Звідси також висновується, що Кузьминецьке ПАЛ взагалі не розглянуло звернення ОСОБА_4 від 30.10.2023, порушивши тим самим вимоги Закону України "Про звернення громадян".

Натомість відповідач належним чином не перевірив питання щодо надання керівником закладу освіти відповіді на звернення позивача та не отримав документи на підтвердження факту розгляду таких звернень, хоча скарга ОСОБА_4 стосувалася саме бездіяльності Кузьминецького ПАЛ щодо розгляду його заяв від 30.10.2023 і на дату подання скарги 19.12.2023 завершився встановлений законом строк для розгляду цих заяв і надання на них обґрунтованих відповідей.

Ба більше, у відповіді від 11.01.2024 на скаргу ОСОБА_4 відповідач навіть не довів до відома скаржника про отриману від Кузьминецького ПАЛ інформацію по суті кожного із звернень від 30.10.2023, які були зареєстровані за №№ 32, 34 та 36.

Як наслідок основне питання, яка підлягало з`ясуванню Департаментом за результатами розгляду скарги від 19.12.2023, а саме встановити причини нерозгляду Кузьминецьким ПАЛ звернень ОСОБА_4 та, у разі наявності підстав, вжити необхідних заходів для поновлення прав заявника, порушених бездіяльністю підпорядкованого закладу освіти, так і залишилося нез`ясованим, а права та законні інтереси скаржника, за захистом яких він звертавався до Департаменту, незахищеними та непоновленими.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що відповідач формально розглянув звернення (скаргу) позивача та не забезпечив її повний, всебічний та об`єктивний розгляд, не вжив необхідних заходів для припинення неправомірної бездіяльності Кузьминецького ПАЛ, на яку скаржився заявник, не виявив причин та умов, які сприяли порушенню законодавства про звернення громадян, та не усунув такі порушення, включно з вирішенням питання щодо притягнення винних посадових осіб вказаного закладу освіти до дисциплінарної відповідальності за наявності для цього достатніх правових підстав.

Тобто, на думку суду, реального розгляду відповідачем звернення (скарги) позивача від 19.12.2023, вх. реєстр. № 01-О-168-11, не відбулося.

Отже, адміністративний позов належить задовольнити шляхом визнання протиправними дій Департаменту щодо недотримання норм ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду звернення (скарги) ОСОБА_1 від 19.12.2023 (вх. № 01-О-168-11) та зобов`язання відповідача повторно розглянути зазначене звернення позивача з врахуванням вимогами ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", а також висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Разом з тим суд погоджується з доводами відповідача про те, що скарга позивача потребувала додаткового вивчення, оскільки стосувалася не діяльності Департаменту, а державного закладу освіти (Кузьминецького ПАЛ), а тому правомірно була розглянута у місячний (а не у 15-денний) термін, що узгоджується з положеннями ст. 20 Закону № 393/96-ВР.

Доводи позивача на підтримку адміністративного позову в цій частині суд вважає необґрунтованими і такими, що не свідчать про існування передбачених законом умов (відсутність необхідності додаткового вивчення) для розгляду скарги позивача протягом 15 днів.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо порушення терміну розгляду та надання відповіді на звернення (скаргу) позивача від 19.12.2023 (вх. № 01-О-68-11) задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача утриматися від неналежного розгляду звернення позивача та від продовження строку розгляду заяв (клопотань), скарг та пропозицій (зауважень) позивача, які не потребують додаткового вивчення, понад терміни, встановлені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" для звернень, які не потребують додаткового вивчення, то такі вимоги звернені на майбутнє, а тому не можуть бути задоволені.

Суд зауважує, що предметом судового захисту можуть бути лише порушені права чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин, а не ті права та інтереси, які можливо будуть порушені суб`єктом владних повноважень у майбутньому (у цьому разі право позивача на належний розгляд звернення).

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України право на судовий захист, звертаючись до адміністративного суду особа вказує у адміністративному позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/393/19 вказала на те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи від вчинення дій на майбутнє (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 826/3244/15 (пункти 26-27)).

Отже, адміністративне судочинство, як різновид правосуддя, спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Водночас право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Для того, щоб судовий захист було надано, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.

Таким чином, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а будь-яких інших судових витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації щодо недотримання норм статті 19 Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду звернення (скарги) ОСОБА_1 від 19 грудня 2023 року (вх. № 01-О-168-11).

Зобов`язати Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації повторно розглянути звернення (скаргу) ОСОБА_1 від 19 грудня 2023 року (вх. № 01-О-168-11) з врахуванням приписів статті 19 Закону України "Про звернення громадян" та висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації (, місцезнаходження: вул. Миколи Оводова, 33, м. Вінниця, 21050).

Повне рішення суду складено 27.02.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович