Справа № 120/897/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 лютого 2024 р. Справа № 120/897/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної державної (військової) адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної державної (військової) адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо недотримання норм ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду звернення позивача від 01 січня 2024 року вх. реєстр. №01-O-1-11 в частині необ`єктивної і невсебічної перевірки звернення; невжиття невідкладних заходів для припинення неправомірних дій або бездіяльності, які були підставою для подання звернення; невиявлення і неусунення причин та умов, які спричинили порушення; не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення;

- ???зобов`язати відповідача утриматися від неналежного повторного розгляду звернення позивача від 01 січня 2024 року вх. реєстр. №01-0-1-11, а саме без повного дотримання норм ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» зокрема в частині об`єктивної, всебічної і вчасної перевірки звернень; невідкладного вживання заходів до припинення неправомірних дій; виявлення і усунення причин та умов, які сприяли порушенням; вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення та повторно розглянути звернення позивача від 01 січня 2024 року вх. реєстр. №01-0-1-11 у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян»;

- визнати протиправними дії відповідача щодо порушення терміну розгляду та надання відповіді на звернення позивача від 01 січня 2024 року вх. реєстр. №01-0-1

- ???зобов`язати відповідача утриматися від продовження строку розгляду звернення позивача від 01 січня 2024 року вх. реєстр. №01-0-1-11 понад термін 15 днів, під час його повторного розгляду, якщо воно не буде потребувати додаткового вивчення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.01.2024 позивач надіслав на електронну адресу відповідача заяву, яка була зареєстрована цього ж дня за вх. № 01-О-1-11. У зверненні позивач повідомив про розтрату, яку вчинив керівник державного закладу освіти, який на підставі Положення підпорядкований відповідачу та просив провести службове розслідування і притягнути винних до відповідальності. У відповіді Департамент повідомив, що керівник закладу освіти в письмовому поясненні заперечив інформацію, викладену у зверненні. Водночас, на думку позивача, відповідач об`єктивно і всебічно не перевірив його звернення від 01.01.2024, а саме не вжив заходів щодо припинення неправомірних дій, не вирішив питання про притягнення про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, чим, у свою чергу, проігнорував норми ст. 19 Закону України "Про звернення громадян".

Крім того, позивач вказує про те, що відповідач не дотримався терміну розгляду його скарги, яка не потребує додаткового вивчення, а тому мала б бути розглянута упродовж 15 днів (а не у місячний термін).

Ухвалою від 29.01.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

30.01.2024 через систему «Електронний суд» позивач подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

19.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що з метою об`єктивного, вчасного та всебічного розгляду звернення позивача директору Кузьминецького професійного аграрного ліцею Вінницької області Яворовському С.Б. Департаментом гуманітарної політики обласної військової адміністрації надіслано лист від 03.01.2024 №01.01.2-69 про надання пояснень з порушених заявником питань до 10.01.2024. У листі від 09.01.2024 №324 директор закладу ОСОБА_2 спростував інформацію зазначену ОСОБА_1 , про що позивача повідомлено листом від 22.01. №01-0-1-11.

Також вказує, що відповідно до розділу 6 пункту 6.3 статуту Кузьминецького професійного аграрного ліцею Вінницької області директор професійного ліцею: встановлює щорічну винагороду, матеріальну допомогу, премії, доплати. Надбавки до посадових окладів і ставок заробітної плати та інше матеріальне заохочення працівникам професійного ліцею за конкретні результати праці. Тому, відповідач вважає необґрунтованою вимогу позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо недотримання норм ст. 19 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідач також наголошує на тому, що заява позивача стосується роботи державного закладу освіти Кузьминецького ПАЛ. Тому для ефективного опрацювання та надання правомірної інформації Департаменту необхідно було отримати додаткові відомості безпосередньо від керівництва навчального закладу, через що термін розгляду скарги у цьому разі становить один місяць.

Крім цього, відповідач зазначає, що враховуючи норми Порядку проведення службового розслідування від 13.06.2000 №950 та Закону України «Про адміністративну процедуру», питання проведення службового розслідування відносно директора Кузьминецького ПАЛ належить до дискреційних повноважень Департаменту, оскільки норми чинного законодавства допускають кілька варіантів поведінки відповідача у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною. Тому, оскільки за результатами розгляду звернення позивача не виявлено порушень у діях директора Кузьминецького ПАЛ, то рішення про проведення службового розслідування не приймалось.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що звернення позивача розглянуто відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» по суті, об`єктивно, всебічно та у встановлені терміни.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини справи.

01.01.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту гуманітарної політики Вінницької ОВА Буняка В.В. із заявою, у якій просив провести службове розслідування та за розтрату коштів звільнити ОСОБА_3 з посади директора Кузьминецького ПАЛ.

Листом від 22.01.2024 №01-0-1-11 відповідач повідомив позивача про результати розгляду його заяви від 01.01.2024 та зазначив, що Департаментом взято письмове пояснення з директора Кузьминецького професійного аграрного ліцею Вінницької області Яворовського С.Б., яким директор закладу освіти заперечує інформацію викладену у заяві позивача. Зазначено, що відповідно до розділу 6 пункту 6.3 статуту Кузьминецького професійного аграрного ліцею Вінницької області директор професійного ліцею: встановлює щорічну винагороду, матеріальну допомогу, премії, доплати, надбавки до посадових окладів і ставок заробітної плати та інше матеріальне заохочення працівникам професійного ліцею за конкретні результати праці.

Також, вказував на те, що заява містить ознаки наклепу, образи та дискредитацію посадових осіб. Подання громадянином звернення, яке містить наклеп і образи, дискредитацію органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та їхніх посадових осіб, керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, заклики до розпалювання національної, расової, релігійної ворожнечі та інших дій, тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством. Також відповідач просив надалі у своїх зверненнях, скаргах, запитах на інформацію дотримуватись стики ділового письмового спілкування.

Позивач вважає, що його скаргу розглянуто неналежним чином і що відповідач допустив порушення вимог ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", а також терміну розгляду звернення, що і зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" (далі Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

На змістом статті 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі Закон № 393/96-ВР).

Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Правова процедура ("fair procedure" справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).

При цьому частинами третьою, четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства звернення громадян мають розглядатися тим органом, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.

Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 800/580/17.

За змістом частини 1, 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням безпосередньо до суду.

За приписами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно із ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

За приписами частини першої, другої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Таким чином, у разі надходження до органу звернення громадянина, відповідний орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені у цьому зверненні обставини та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Це закономірно означає, що орган, до якого відбулося звернення, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні, скарзі).

Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 у справі № 813/4351/16 зазначив, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

Судом установлено, що у заяві від 01.01.2024 ОСОБА_1 просив відповідача провести службове розслідування та за розтрату коштів звільнити ОСОБА_3 з посади директора Кузьминецького ПАЛ.

У відповіді Департаментом гуманітарної політики не окреслено питання щодо проведення службового розслідування та/або відсутності підстав у його проведені, як і не зазначено мотивів щодо відхилення у його проведені та притягнені винних осіб до відповідальності.

Натомість, відповідно до листа від 22.01.2024 відповідач вказав, що Департаментом, взято письмове пояснення з директора Кузинецького ПАЛ, у яких директор заперечує інформацію, викладену у заяві.

Суд вважає, що матеріалами справи не підтверджено, що заява позивача від 01.01.2024 розглянута по суті піднятого у ній питання щодо службового розслідування.

Отже, адміністративний позов належить задовольнити шляхом визнання протиправними дій Департаменту щодо недотримання норм ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду звернення (заяви) ОСОБА_1 від 01.01.2024 №01-О-1-11 та зобов`язання відповідача повторно розглянути зазначене звернення позивача з врахуванням вимогами ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", а також висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Разом з тим суд погоджується з доводами відповідача про те, що скарга позивача потребувала додаткового вивчення, оскільки стосувалася не діяльності Департаменту, а державного закладу освіти (Кузьминецького ПАЛ), а тому правомірно розглянута у місячний (а не у 15-денний) термін, що узгоджується з положеннями ст. 20 Закону № 393/96-ВР.

Доводи позивача на підтримку адміністративного позову в цій частині суд вважає необґрунтованими і такими, що не свідчать про існування передбачених законом умов (відсутність необхідності додаткового вивчення) для розгляду скарги позивача протягом 15 днів.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо порушення терміну розгляду та надання відповіді на звернення (заяву) позивача від 01.01.2024 №01-О-1-11 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача утриматися від неналежного розгляду повторного розгляду звернення позивача від 01.01.2024 №01-О-1-11 та від продовження строку розгляду даного звернення позивача, які не потребують додаткового вивчення, понад терміни, встановлені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" для звернень, які не потребують додаткового вивчення, то такі вимоги звернені на майбутнє, а тому не можуть бути задоволені.

Суд зауважує, що предметом судового захисту можуть бути лише порушені права чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин, а не ті права та інтереси, які можливо будуть порушені суб`єктом владних повноважень у майбутньому (у цьому разі право позивача на належний розгляд звернення).

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України право на судовий захист, звертаючись до адміністративного суду особа вказує у адміністративному позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/393/19 вказала на те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи від вчинення дій на майбутнє (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 826/3244/15 (пункти 26-27)).

Отже, адміністративне судочинство, як різновид правосуддя, спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Водночас, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Для того, щоб судовий захист було надано, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.

Таким чином, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а будь-яких інших судових витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації щодо недотримання норм статті 19 Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду звернення (заяви) ОСОБА_1 від 01 січня 2024 року (вх. №01-О-1-11).

Зобов`язати Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації повторно розглянути звернення (заяву) ОСОБА_1 від 01 січня 2024 року (вх. №01-О-1-11) з врахуванням приписів статті 19 Закону України "Про звернення громадян" та висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації (, місцезнаходження: вул. Миколи Оводова, 33, м. Вінниця, 21050).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна