Справа № 160/659/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/659/23
(суддя Калугіна Н.Є., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Корсун Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року у справі №160/659/23 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Фонду державного майна України про визнання протиправними дії, бездіяльності, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 січня 2023 року звернулась до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі відповідач-1), Фонду державного майна України (далі відповідач-2), згідно з яким просить:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків з 01.09.2015 по 11.04.2016 включно в розмірі 58790,43 грн;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.04.2016 по 19.10.2022 у розмірі 2396519,48 грн;

- визнати протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині невиконання вимог ст. 116 КЗпП України та ч.1 ст. 22 Закону України Про державну службу № 3723-XII, та ч. 4 ст. 72 Закону України Про державну службу № 889-VIII щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України в частині контролю за діями Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 на підставі наказу від 11.04.2016 № 48-р Фонду державного майна України;

- стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000,00 грн;

- судові витрати покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Позов обґрунтовано тим, що після протиправного звільнення у квітні 2016 року, її було поновлено на посаді 16.10.2020 року. Однак, при звільненні 11.04.2016 та 19.10.2020 позивачці в порушення ч. 4 ст. 72 Закону України Про державну службу № 889-VIII не нарахували та не виплатили суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період відсторонення її від виконання посадових обов`язків у зв`язку із призначенням службового розслідування з 01.09.2015 по 11.04.2016.

Позивач, зазначаючи у позові, що «за період відсторонення від виконання посадових обов`язків на час дисциплінарного провадження нарахування заробітної плати не передбачено» посилаючись на положення статті 72 Про державну службу, вважає, що вона має право на нарахування їй «заробітної плати в розмірі «середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків» незважаючи на перебування на лікарняному у період відсторонення та отримання виплат у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Також посилаючись на ч.1 ст.117 КзПП України, як на підставу стягнення з відповідача-1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач, зазначила, що у роботодавця був наявним обов`язок щодо виплати «заробітної плати в розмірі середнього заробітку» за час вимушеного прогулу, та враховуючи те, що станом на день подання позову така виплата позивачу не здійснена, наявні підстави для стягнення з відповідача 12396519,48 грн суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, з посиланням на ч. 3 ст. 6 Закону України Про Фонд державного майна України, позивач зазначає про допущення протиправної бездіяльності з боку Фонду державного майна України щодо нездійснення контролю за діяльністю Регіонального відділення в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 (наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 № 48-р), що призвело до неотримання ОСОБА_1 всіх належних коштів при звільненні.

Стверджує, що зазначені обставини призвели до моральних страждань позивача, тому посилаючись на положення статті 237-1 КЗпП України просить її відшкодувати.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки враховуючи позицію Верховного Суду викладену у постанові від 28.11.2019 у справі №817/1338/18, згідно з якою якщо особу відсторонили від виконання обов`язків у період дії Закону №3273 (до 01.05.2016), такій особи виплачується заробітна плата за період відсторонення, а не середній заробіток як зазначає позивач.

Крім того судом першої інстанції з`ясовано, що позивач у спірний період перебувала на лікарняному, та отримала у зв`язку з цим допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Згідно з якою просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі відтворює зміст позову та зазначає, що суд не дійшов правильних висновків, рішення суду не є аргументованим.

Посилається на обставини виплати позивачу коштів відповідачем-1 до серпня 2016 року, тобто під час дії Закону України «Про державну службу» №889-VIII; підтвердження відповідачем-1 факту ненарахування та невиплати позивачу грошових коштів за певні періоди 2015, 2016 років.

Зазначає, що чинне законодавство не передбачає виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності в разі відсторонення особи від виконання обов`язків на посаді на час службового розслідування; має місце порушення процедури проведення службового розслідування.

Згідно з відзивами на апеляційну скаргу Фонд державного майна України просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач-1 просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представників відповідачів, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Наказом Голови Фонду державного майна України від 20.08.2015 №881к, з урахуванням внесених змін, утворено комісію з проведення службового розслідування стосовно начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області ОСОБА_1 щодо неналежного виконання службових обов`язків. На час проведення службового розслідування відсторонено ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (т.1 а.с.227-228).

В подальшому наказами Голови Фонду державного майна України строк проведення службового розслідування щодо позивача змінювався та був продовжений «на період її тимчасової непрацездатності» (т.1 а.с.230,237,238,239) .

У період з 20.08.2015 по 21.09.2015 ОСОБА_1 перебувала на робочому місці та Регіональним відділенням відповідно до вимог чинного законодавства України нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується розрахунковими листами за 2015 рік.

Починаючи з 22.09.2015 року позивач була відсутня на робочому місці, та повідомила роботодавця про перебування на лікарняному, надала листок непрацездатності - серії АГС №083926.

В подальшому, 18.04.2016 ОСОБА_1 надала до Регіонального відділення інші листки непрацездатності, які були досліджені судом при розгляді справи № 804/2684/16.

Зокрема, у період з 25.09.2015 по 18.04.2016 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності:

- серії АГС №083926 з 25.09.2015 по 02.10.2015, стати до роботи 03.10.2015; - призначено допомогу 19 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 14 днів) (протокол № 17 від 19.10.2015);

- серії АГС №633733 від 05.10.2015, з 05.10.2015 по 23.10.2015, стати до роботи 24.10.2015; призначено допомогу 11 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 6 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);

- серії АГС №616876 від 06.11.2015, з 26.10.2015 по 06.11.2015, стати до роботи 07.11.2015; призначено допомогу 12 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 6 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);

- серії АГХ №878579 від 20.11.2015, з 09.11.2015 по 20.11.2015р стати до роботи 21.11.2015; призначено допомогу 12 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 6 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);

- серії АГФ №386084 від 23.11.2015, з 23.11.2015 по 07.12.2015, стати до роботи 08.12.2015; (листом 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний неправомірно виданим);

- серії АГС №083964 від 08.12.2015 з 08.12.2015 по 25.12.2015, стати до роботи 26.12.2015 (анульовано медичним закладом, натомість видано новий АГС №152357);

- серії АГС №152357 від 08.12.2015 з 08.12.2015 по 25.12.2015, стати до роботи 25.12.2015; призначено допомогу 18 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 13 днів) (протокол № 11 від 06.07.2016);

- серії АГФ №376474 від 09.12.2015, з 29.12.2015 по 06.01.2016, стати до роботи 07.01.2016; призначено допомогу 08 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 03 днів) (протокол № 09 від 10.06.2016) (листом від 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний неправомірно продовженим за 1 день 06.01.2016);

- серії АГФ №354406 від 27.01.2016, з 11.01.2016 по 27.01.2016, стати до роботи 28.01.2016; призначено допомогу 17 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 12 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);

- серії АГР №058114 від 23.03.2016, з 28.01.2016 по 19.02.2016, стати до роботи 20.02.2016; призначено допомогу 23 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 18 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);

- серії АГЮ №094112 від 22.02.2016, з 22.02.2016 по 18.03.2016, стати до роботи 19.03.2016; призначено допомогу 10 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 05 днів) (протокол № 09 від 10.06.2016) (листом від 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний неправомірно продовженим з 03.03. 2016 по 18.03.2016 );

- серії АГТ №422401 від 21.03.2016, з 21.03.2016 по 18.04.2016, стати до роботи 19.04.2016; (листом 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний необґрунтовано виданим).

З метою перевірки правомірності, обґрунтованості видачі (продовження) та правильності заповнення вказаних листків непрацездатності, Комісія із соціального страхування Регіонального відділення листами від 26.04.2016 № 19-17-02210 та від 24.05.2016 № 19-17-02707 звернулась до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності.

Листом від 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності повідомив Регіональне відділення, що встановлені випадки необґрунтованості, неправомірної видачі та продовження лікарями медичних закладів листків непрацездатності, що є порушенням чинного законодавства з експертизи тимчасової непрацездатності, зокрема;

-ЛН №422401 визнаний необґрунтовано виданим з 21.03.2016 по 18.04.2016;

-ЛН №094112 визнаний неправомірно продовженим з 03.03.2016 по 18.03.2016;

-ЛН № 178697 визнаний неправомірно продовженим за 1 день - 06.01.2016;

-ЛН №178697 визнаний неправомірно виданим за період з 21.11.2015 по 07.12.2015.

Неправомірність вказаних вище листків тимчасової непрацездатності також було досліджено та надано правову оцінку при розгляді судової справи № 804/2684/16.

В свою чергу, враховуючи лист Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення ФСС з тимчасової втрати працездатності та специфіку виявлених порушень, Регіональне відділення листом від 27.05.2016 № 18-17-02781 (т.2 а.с.117) повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення Комісії із соціального страхування щодо не призначення матеріального забезпечення.

Виплата позивачу матеріального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності за періоди, листки непрацездатності за які визнані обґрунтованими, підтверджується листом ПАТ Райффайзен Банк Аваль від 04.11.2019 №411 (т.3 а.с.147), розрахунковими листами за 2015 та 2016 роки (т.2 а.с.122,123).

Листом від 25.12.2015 Фонд державного майна України, з посиланням на п. 9 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 №950, зобов`язав Регіональне відділення ознайомити ОСОБА_1 з листом Фонду щодо проведення службового розслідування.

Однак за обставинами цієї справи, ОСОБА_1 не була ознайомлена з актом службового розслідування. Відповідного рішення за результатами службового розслідування щодо виявлення фактів порушення службових обов`язків ОСОБА_1 та притягнення її до дисциплінарної відповідальності не прийнято. Зазначене також підтверджується листом Фонду державного майна України від 10.06.2022 № 10-9-6834 (т.1 а.с.225).

11.04.2016 наказом Фонду державного майна України №48-р, враховуючи лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 29.03.2016 №01-15-01604, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до пункту 5 статті 40 КЗпП України.

Оскаржуючи правомірність свого звільнення 11.04.2016, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі №804/2684/16 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України №48-р від 11.04.2016, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області. В задоволенні інших вимог відмовлено. Постанова суду в частині поновлення на посаді підлягала негайному виконанню.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 касаційні скарги Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 - без змін.

За результатами судових проваджень на стадії виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, наказом Фонду державного майна України від 08 жовтня 2020 року № 364-р, Про поновлення ОСОБА_1 , позивача поновлено на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях з 12 квітня 2016 року.

16.10.2020 року наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях № 342-к Про вихід на роботу ОСОБА_1 , наказано вважати позивача такою, що приступила до роботи на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей з 16 жовтня 2020 року.

19.10.2020 наказом Фонду державного майна України № 380-р Про звільнення ОСОБА_1 , позивача звільнено з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей в порядку переведення для подальшої роботи в Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради на підставі листа Дніпровської міської ради від 13 жовтня 2020 року №6/8-655 та заяви ОСОБА_1 від 16.10.2020. Зазначений наказ оголошено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях наказом з особового складу від 19 жовтня 2020 року № 347-к.

19.10.2020 ОСОБА_1 подала власноруч написану заяву начальнику Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областей Миргородській Г.Ю., в якій не заперечувала щодо виплати грошових коштів в строк до 28.10.2020.

Відповідно до розрахункового листа за жовтень 2020 року (табельний №743) ОСОБА_1 всього нараховано 880,95 грн. (оклад 571,43 грн., ранг 23,81 грн., вислуга років 285,71 грн.) з яких утримано 171,78 грн. (військовий збір 13,21 грн., податок на доходи 158,57 грн.). Перерахунок в банк 709,17 грн.

Згідно з відомостями розподілу виплат Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, виданих АТ КБ Приват Банк №201023СТ126245, заробітна плата ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ) у розмірі 709,17 грн. була проведена банком 26 жовтня 2020 року.

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Фонду Державного майна України про визнання протиправними дій та стягнення середньої заробітної плати за час безпідставного не виконання рішення суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року по справі №160/6545/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно у розмірі 1418383,17 грн. (сума вказана без урахування податків і зборів); в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено; стягнуто з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 454 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року по справі №160/6545/21 апеляційну скаргу Фонду державного майна України - задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 - скасовано в частині стягнення з Фонду державного майна України суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та прийняти нову постанову в цій частині про часткове задоволення позовних вимог; постановлено стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 12.04.2016 року по 07.10.2020 року включно у розмірі 510070,60 грн. (сума вказана без урахування податків і зборів). В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 - залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року по справі №160/6545/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №160/6545/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду.

Позивач вважає, що при її звільненні, яке відбулось 11.04.2016, відповідач - 1 не здійснив з нею повний розрахунок, та не виплатив їй заробітну плату в розмірі середнього заробітку за період її відсторонення від посадових обов`язків - з 01.09.2015 по 11.04.2016.

Листом від 07.06.2022 позивач звернулась до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях з проханням надати інформацію щодо виплати середньої заробітної плати за період її відсторонення від виконання обов`язків начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на час проведення службового розслідування у 2015-2016 роках, а саме: розмір нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з 21.03.2016 по 18.04.2016, 06.01.2016, з 03.03.2016 по 18.03.2016 та з 23.11.2015 по 07.12.2015.

Листом від 20.06.2022 № 18-11-01852 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях повідомило позивача про те, що починаючи з 22.09.2015 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , у Регіонального відділення відсутні підстави для нарахування та виплати їй середньої заробітної плати.

Отже, невиплата відповідачем-1 позивачу середньої заробітної плати за період відсторонення її від виконання службових обов`язків з 01.09.2015 по 11.04.2016 стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Згідно з розрахунком позивача, сума, яка підлягає стягненню з відповідача - 1 становить 58 790,43 грн., з яких 32 037,60 грн. - за період з 01.09.2015 по 31.12.2015; 26 752,83 грн. за період з 01.01.2016 по 11.04.2016, яка є середньою заробітною платою за час відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Правомірність бездіяльності відповідача-1 щодо ненарахування та не виплати позивачу заробітної плати в розмірі середнього заробітку за період відсторонення її від виконання посадових обов`язків та за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 квітня 2016 року по 19 жовтня 2022 року у розмірі 239619,48 грн є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Закону України Про державну службу №3723, в редакції станом на 20.08.2015 (день підписання наказу про відсторонення). У Відповідача-1 відсутня заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Згідно зі ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи позивач є державним службовцем та станом на час відсторонення її від виконання посадових обов`язків перебувала на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

В зазначений період з 01.09.2015 по 11.04.2016 існувало дві редакції Закону України Про державну службу, в редакції закону від 16.12.1993 №3723, та в редакції закону від 17.11.2011 №4050, який так і не набув чинності.

Відповідно до статті 1 Закону №3723 державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 22 Закону №3723 передбачено, що невиконання службових обов`язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку визначеному, Кабінетом Міністрів України.

Якщо правомірність рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою не підтверджується результатами службового розслідування, це рішення скасовується.

Відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою у разі вчинення ним корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання корупції".

Тобто, цією нормою закону №3723 передбачено виплату працівнику, якого відсторонили від виконання повноважень за посадою заробітної плати за період такого відсторонення.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII на положення якого посилається позивач у позові в обґрунтування протиправності дій Регіонального відділення щодо не здійснення з нею повного розрахунку при звільненні 11.04.2016.

Згідно з ч. 4 ст. 72 цього Закону у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції з посиланням на практику Верховного суду у справі № 817/1338/18 від 28.11.2019 року, про те, що оскільки позивача відсторонено від виконання службових обов`язків у серпні 2015 року із збереженням заробітної плати, та в подальшому позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу у зв`язку із втратою працездатності, у зв`язку з відсутністю на робочому місті внаслідок перебуванням її на лікарняному у період з 25.09.2015 по 11.04.2016, суд не вбачає протиправною бездіяльність Регіонального відділення ФДМ України щодо невиплати позивачу середнього заробітку за період відсторонення передбаченого нормою права яка на час виникнення спірних правовідносин не діяла.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 «Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок) період проведення службового розслідування не включає час тимчасової втрати працездатності особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться таке розслідування, час її перебування у відпустці або службовому відрядженні чи відсутності з інших причин, час отримання інформації, що стосується предмета службового розслідування, від установ, підприємств, організацій інших держав, а також час ознайомлення такою особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та керівником органу, в якому вона працює, з актом службового розслідування.

При цьому враховуючи те, що відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою не є звільненням від перебування на роботі та знаходження позивача в цей період на лікарняному, суд апеляційної інстанції вважає правильними доводи відповідача-1 щодо правомірності здійснення виплати позивачу за період з 25.09.2015 р по 11.04.2016 р саме допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, а не заробітної плати за час відсторонення, оскільки на роботі в цей час позивач не перебувала, а службове розслідування на час проведення якого позивач і була відсторонена від виконання службових обов`язків відносно неї не здійснювалось відповідно до вимог п.3 зазначеного Порядку.

Позивач отримала в повному обсязі виплачену їй допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджувалась листами непрацездатності за період з 25.09.2015 по 11.04.2016 та рішення, дії щодо розрахунку періоду та розміру такої виплати, шляхом подання позову до суду не оскаржувала.

Крім того, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що позивач з 01.09.2015 по 24.04.2015 року отримувала заробітну плату у повному обсязі (т.3 а.с.147) та позовних вимог щодо її неотримання або неправильності її розрахунку в розмірі визначеним відповідачем-1 в позові не заявляла.

Позов та розмір виплат позивачу за зазначений позивачем період часу обґрунтовано доводами щодо протиправного не застосування відповідачем-1 до спірних правовідносин ч.4 ст. 72 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволені позову в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача-1 в частині невиконання вимог ст. 116 КЗпП України та ч.1 ст.22 Закону України Про державну службу № 3723-XII, та ч.4 ст.72 Закону України Про державну службу № 889-VIII щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 та стягнення з відповідача-1 на користь ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків з 01.09.2015 по 11.04.2016 включно в розмірі 58790,43 грн.

Крім того, враховуючи правильно з`ясовані судом першої інстанції обставини справи, а також те, що відповідно до Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, питання нарахуванням та виплати працівникам регіональних відділень Фонду заробітної плати, включно з розрахунком та виплатою середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків, належить до компетенції керівників державної служби, а саме начальників відповідних регіональних відділень Фонду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволені вимог позивача, які полягають у визнанні протиправною бездіяльності Фонду державного майна України в частині контролю за діями відповідача-1 в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 на підставі наказу від 11.04.2016 № 48-р Фонду державного майна України та стягнення з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 50000,00 грн, з підстав відсутності такої бездіяльності та завдання моральної шкоди.

Враховуючи те, що у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача-1 на користь позивача заробітної плати в розмірі середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків з 01.09.2015 по 11.04.2016 включно в розмірі 58790,43 грн та визнання протиправними дій відповідача-1 в частині невиконання вимог ст. 116 КЗпП України та ч.1 ст. 22 Закону України Про державну службу № 3723-XII, та ч. 4 ст. 72 Закону України Про державну службу № 889-VIII щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 судом першої інстанції відмовлено, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача-1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.04.2016 по 19.10.2022 у розмірі 2396519,48 грн оскільки вони є похідними від зазначених тобто можуть бути задоволені лише при задоволені попередніх.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача на порушення відповідачами процедури проведення службового розслідування, оскільки таки дії відповідачів щодо проведення службового розслідування не охоплюються предметом спору у цій справі.

Щодо інших доводів позивача в апеляційній скарзі, слід зазначити, що на цим аргументам в оскарженому рішенні вже було надано достатню відповідь з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Крім того, суд апеляційної інстанції, враховуючи неодноразові письмові пояснення позивача щодо її позовних вимог, які було надано суду апеляційної інстанції, зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року у справі №160/659/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 22 лютого 2024 року.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов