Справа № 140/35769/23
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/35769/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю; зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 26.02.2022 проходить військову службу під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . Представник позивача зазначає, що 14.11.2023 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю). Однак в усному порядку (в телефонному режимі) позивачу повідомляли різну інформацію, спочатку погодили звільнення, однак після тривалого зволікання повідомили, що підстав для звільнення немає, тому рапорт не буде підписано та задоволено. Крім того, оскільки лише командир наділений правом звільнити зі служби, то рапорт про звільнення було надіслано також поштовим зв`язком на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 разом з нотаріально завіреними копіями документів, які підтверджують підстави для звільнення.

Не отримавши письмової відповіді на рапорт, 29.11.2023 командиру Військової частини НОМЕР_1 було надіслано адвокатський запит про надання інформації про те чи розглянутий рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби, однак станом на дату звернення до суду відповіді на такий запит не надано.

Представник позивача вважає, що невчинення командиром Військової частини НОМЕР_1 передбачених законом дій за наявності обґрунтованих підстав для звільнення з військової служби, а саме незвільнення ОСОБА_1 на підставі поданого на адресу частини рапорту від 14.11.2023 та ненадання письмової мотивованої відповіді на цей же рапорт, є протиправними та такими, що посягають на законні права позивача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції вказав, що солдат ОСОБА_1 не звернувся в встановленому законом порядку до свого прямого командира з рапортом про звільнення, натомість рапорт було направлено на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , який надійшов в частину 21.11.2023. В подальшому, представником позивача на адресу військової частини було надіслано адвокатський запит №40 від 29.11.2023 з проханням повідомити про результати розгляду рапорту від 14.11.2023 про звільнення у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю. Зазначає, що згідно встановленої процедури рапорт подається тільки послідовно по вертикалі керівництва (спочатку командиру роти, потім командиру батальйону і т.д.). У разі, якщо прямий командир відмовляється приймати рапорт, або не реагує на нього (не підписує та не дає жодної відповіді), військовослужбовець може надіслати цей рапорт на ім`я командира військової частини рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з обов`язковим зазначенням того, що військовослужбовець намагався врегулювати це питання. У даному випадку, прямий командир не відмовлявся приймати рапорт, а взагалі нічого про нього не знав, оскільки позивач знаходиться в районі виконання бойових завдань, а рапорт відразу надіслав на ім`я командира на адресу Військової частини НОМЕР_1 , тобто позивачем було порушено процедуру подачі рапорту, а тому строк розгляду рапорту продовжився. При цьому, зазначив, що відповідач не відмовляв у розгляді рапорту або у його задоволенні, що свідчить про відсутність спору. З урахуванням наведеного просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю спору щодо звільнення ОСОБА_1 та передачею рапорту з додатками на підпис командуванню військової частини.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначила, що на її адресу надійшла відповідь відповідача від 18.01.2024 на адвокатський запит, з якої слідує, що рапорт позивача щодо предмета звернення не розглянутий, а лише надана інформація. Щодо доводів відзиву на позовну заяву, то зазначала, що з рапортами про звільнення позивач неодноразово звертався до прямого командира, однак через неможливість виготовити копії таких звернень вони подавались в одному примірнику і номера реєстрації як і відповіді на них ніхто не повідомляв. При цьому, стверджує, що позивач особисто разом з командиром взводу ОСОБА_2 возили рапорт про звільнення в штаб батальйону, однак на даний час ні номера реєстрації, ні відповіді немає. Відтак, оскільки всі методи особистого звернення до прямого командира позивач використав, тому і було прийнято рішення в межах Закону №2232-XII, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та відповідних Положень та Інструкцій, які регулюють підстави та порядок звільнення військовослужбовців, подати рапорт безпосередньо до посадової особи, яка має право і може приймати рішення про звільнення. Враховуючи вищенаведене просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі відмовлено.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.02.2022 проходить військову службу під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 №43, довідкою від 23.09.2022 №4345.

Сторона позивача стверджує, що 14.11.2023 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю). Однак в усному порядку йому повідомили, що підстав для звільнення немає, тому рапорт не буде підписано та задоволено.

17.11.2023 позивач поштовим зв`язком направив на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, який датований 14.11.2023, про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю) (а.с. 20-21), до якого було долучено нотаріально засвідчені копії таких документів: паспорта ОСОБА_1 ; свідоцтва про шлюб від 09.11.2023; паспорта ОСОБА_3 (дружина позивача); витягів з реєстру територіальної громади; довідки серії 2-18 АІ №081146 від 30.11.1993; довідки про склад сім`ї та проживання від 10.11.2023 №359; копія паспорту ОСОБА_4 ; пенсійного посвідчення ОСОБА_4 ; виписки із акта огляду МСЕК №0097913. Додатково вказаний рапорт 17.11.2023 був надісланий на адреси Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Міністерства оборони України, про що свідчать квитанції АТ «Укрпошта» від 17.11.2023 (а.с. 21).

29.11.2023 представник позивача адвокат Вінцюк Ю. Б. направила на адресу Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит №40, в якому просила повідомити про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.11.2023 про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю (а.с. 22-23).

В матеріалах справи також міститься лист Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 №679, адресований представнику позивача адвокату Вінцюк Ю. Б., яким надіслано відповідь щодо розгляду рапорту позивача.

Так, у листі Військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №600 зазначено про те, що рапорт ОСОБА_1 стосовно звільнення з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю) розглянутий та вивчений. При цьому зазначено про те, що відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника; письмове звернення військовослужбовця до вищої посадової особи з тим чи іншим проханням подається у формі рапорту. Відповідно до вищезазначеного повідомлено, що для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб інвалідністю І чи ІІ групи) позивачу необхідно подати рапорт встановленого зразка з усіма необхідними та належно завіреними документами. Після падання відповідних документів буде прийнято рішення щодо подальшого звільнення з лав Збройних Сил України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України;.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Закон №2232-ХІІ.

Згідно з частинами першою-другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_2 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;

у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;

у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військовому званні - Президентом України.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац четвертий пункту 241 Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, (далі Інструкція №170) передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Згідно з пунктом 12.9 розділу XII цієї ж Інструкції документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення:

за підставами, передбаченими пунктами «г» - «е» частини третьої, підпунктами «а», «ґ», «д», «е» пункту 1, підпунктом «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «д», «е», «є», «и» - «о» пункту 1, підпунктами «д», «е», «є», «з» - «м» пункту 2, пунктом 3 частини п`ятої, підпунктами «д» - «і» пункту 1, підпунктами «ґ» - «з» пункту 2, пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

за підставами, передбаченими пунктами «б», «в» і «д» частини третьої, підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пунктів 1, 2 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, зокрема, через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед іншого як у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

При цьому, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, ґрунтуються виключно на тому, що позивачем порушено процедуру подання рапорту, оскільки рапорт про звільнення з військової служби був поданий ним не до свого прямого командира, а був направлений поштовим зв`язком на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 . В той же час сторона позивача стверджує, що ОСОБА_1 з рапортом про звільнення з військової служби звертався до свого прямого командира, однак в усному порядку йому було повідомлено, що підстав для звільнення немає, тому рапорт не буде підписано та задоволено, у зв`язку з чим вказаний рапорт з нотаріально завіреними копіями документів, які підтверджують підстави для звільнення, був надісланий поштовим зв`язком на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , який наділений правом звільнити зі військової служби.

Суд, незважаючи на такі протиріччя пояснень сторін, зазначає, що рапорт ОСОБА_1 від 14.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю), який був надісланий поштовим зв`язком 17.11.2023, надійшов на адресу Військової частини НОМЕР_1 - 21.11.2023, що підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

У свою чергу, розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Водночас, суд зазначає, що наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби або обґрунтована відмова у задоволенні рапорту.

При цьому, суд зауважує, що рапорт позивача від 14.11.2023 про звільнення з військової служби адресований командиру Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач проходить військову службу, та який наділений повноваженнями на звільнення позивача з військової служби, факт отримання 21.11.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 такого рапорту підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Чинне законодавство не містить заборони щодо направлення рапорту засобами поштового зв`язку, а така обставина не виключає обов`язок посадової особи, якій в порядку підпорядкування подано рапорт, розглянути його, прийняти за ним рішення (наказ про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту) та повідомити військовослужбовця про результати його розгляду.

На рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю), відповідач листом від 18.01.2024 №600, який був надісланий разом з листом від 20.01.2024 №679 представнику позивача на адвокатський запит, фактично повідомив порядок звернення військовослужбовця з рапортом про звільнення. Також у вказаному листі від 18.01.2024 №600 зазначено про те, що для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб інвалідністю І чи ІІ групи) позивачу необхідно подати рапорт встановленого зразка з усіма необхідними та належно завіреними документами. Однак у такому листі взагалі не зазначено, яких саме документів (завірених їх копій) позивач до рапорту від 14.11.2023 не долучив, при тому, що матеріалами справи підтверджено долучення позивачем до такого рапорту нотаріально засвідчених копії документів, які підтверджують підстави для звільнення з військової служби.

Суд також зазначає, що лист Військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №600 не містить надання оцінки доводам, обставинам викладеним позивачем в рапорті, а також наданих ним до нього документам та не свідчить про прийняття відповідачем рішення за наслідками його розгляду, оскільки не є наказом, яким повинно вирішуватись питання щодо розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця.

Таке повідомлення не звільняє відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапорту, про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Належні та допустимі докази того, що рапорт позивача розглянуто відповідно до вимог Положення №1153/2008 та Інструкції №170 та за наслідками розгляду такого прийнято відповідне рішення в матеріалах справи відсутні.

Отже, у даному випадку відповідачем не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не було прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.

Згідно із загальними засадами права дії суб`єкта владних повноважень це - активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

У свою чергу, відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи обґрунтованої відмови у його звільненні, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, оскільки в даному випадку лист Військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №600 не є наказом, а тому не може свідчити про відмову позивачу у звільненні з військової служби.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду та неприйняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 14.11.2023 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (за сімейними обставинами - у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю).

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційними повноваженнями розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Оскільки, відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача від 14.11.2023 про звільнення з військової служби, та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, тому суд в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути зазначений рапорт та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в рамках спірних правовідносин є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.11.2023 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (за сімейними обставинами - у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю) та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та неприйняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 14 листопада 2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами - у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14 листопада 2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами - у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю) та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ).

Суддя О. О. Андрусенко