Справа № 160/31815/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
04.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідавч-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
- визнати протиправними рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви про призначення пенсії від 02.11.2023 року;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 06.10.1977 року по 19.08.2013 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 №1-№54, з урахуванням раніше зарахованих періодів;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви про призначення пенсії з 02.11.2023 року.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та розрахунок її страхового стажу станом на дату звернення 02.11.2023 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
До відзиву відповідачем-1 надано витребувані докази.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог статей 257-262 КАС України, а також з урахуванням того, що з 19.02.2024 по 23.02.2024, включно, суддя Бухтіярова М.М. брала участь у підготовці суддів для підтримання кваліфікації, що проводився Національною школою суддів України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом громадянина України(IDкартка)№ НОМЕР_3 , дата видачі 15.09.2023, орган, що видав - 1237, є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
02.11.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №23 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 06.11.2023 № 98 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу не менше 15 років.

Означене рішення від 06.11.2023 № 98 обґрунтоване наступним.

Вік заявниці становить 64 роки 01 місяць 13 днів За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 02 роки 08 місяців 16 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: підстави для зарахування періодів роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_5 з датою заповнення 06.10.1977 відсутні, оскільки на титульній сторінці неможливо ідентифікувати печатку підприємства на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято рішення №88 від 06 листопада 2023 року про відмову в призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 15 років.

Копію рішення від 06.11.2023 № 98 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 16.11.2023 №0400-010226-8/182784.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 06.10.1977 по 19.08.2013, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно із частиною другою статті 26 Закону у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у призначенні пенсії за віком та щодо не зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності з 06.10.1977 по 19.08.2013.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_6 від 06.10.1977, у спірні періоди позивач працювала на наступних посадах та у таких підприємствах:

з 06.10.1977 по 10.07.1978продавцем у Міськпромторг м-н №23 в секцію «Взуття» (записи 1-2);

з 21.07.1978 по 04.09.1978 - продавцем в магазині №23 (записи 3-4);

з 01.11.1980 по 29.04.1982 продавцем в секції «Трикотаж» в магазин №23 «Дитячий світ» (записи 5-6);

з 21.05.1982 по 01.08.1982 учнем контролера в Кіровському ковальському заводі «Центрокуз»(записи7-8);

з 02.08.1982по 03.12.1983 контролером матеріалів металів, полуфабрикатів і виробів у відділ технічного контролю ОТК ОСОБА_2 (записи 8-10);

з 15.12.1983 по 21.03.1988 контролером верстатних та слюсарних робіт відділу технічного контролю в Кіровському ковальському заводі «Центрокуз» (записи 11-13);

з 22.03.1988 по 05.02.1991 учнем полірувальника по поліруванню металевих виробів та інструмента абразивними кругами на дільницю товарів народного вжитку в Кіровському ковальському заводі «Центрокуз» (записи 13-14);

з 06.02.1991 по 20.01.1994 пакувальником в тому самому цеху;

з 21.01.1994 по 26.05.1998 укладальником-пакувальником в тому самому цеху (записи 16-18);

з 23.10.2000 по 20.04.2001 виплата допомоги по безробіттю відповідно до п. «б» п.1 ст.29 Закону України «Про зайнятість населення» (Кіровський міський центр зайнятості) (записи 19-20);

з 06.08.2001 по 14.08.2001 прийнята на оплачувані громадські роботи в Кіровський міський територіальний центр (записи 21-22);

з 17.03.2003 по 17.04.2003 прийнята на громадські оплачувані роботи у якості соціального робітника територіального центру соціального обслуговування незахищених верств населення в Кіровське управління праці та соціального захисту населення (записи 23-24);

з 08.07.2003 по 22.08.2003 прийнята на громадські оплачувані роботи у якості соціального робітника територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян в Кіровське управління праці та соціального захисту населення (записи 25-26).

Згідно з вкладишем до трудової книжки НОМЕР_7 серії НОМЕР_8 від 03.02.2005 подальша трудова діяльність позивача на наступних посадах та у таких підприємствах:

з 02.02.2005 по 21.03.2005 прийнята на громадські оплачувані роботи в якості молодшої медсестри в Кіровське територіальне медичне об`єднання (записи 27-28);

з 07.05.2005 по 31.05.2005 - прийнята на громадські оплачувані роботи в якості молодшої медсестри в Кіровське територіальне медичне об`єднання (записи 29-30);

з 01.07.2005 по 31.07.2005 прийнята на громадські оплачувані роботи в якості молодшої медсестри в Кіровське територіальне медичне об`єднання (записи 31-32);

з 04.10.2005 по 31.10.2005 прийнята на громадські оплачувані роботи в якості молодшої медсестри в Кіровське територіальне медичне об`єднання (записи 33-34);

з 01.06.2006 по 30.06.2006 прийнята молодшою медичною сестрою з догляду за хворими неврологічного відділення на період виконання громадських робіт у Кіровське територіальне медичне об`єднання (записи 35-36);

з 14.06.2012 по 27.06.2012 робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт в Міський палац культури (записи 37-38);

з 08.08.2012 по 30.08.2012 робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт на стадіон «Шахтар» Комітету у справах культури (записи 39-40);

з 27.09.2012 по 27.09.2012 прийнята робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт у Кіровське МКП «Комунальник» (записи 41-42);

з 07.11.2012 по 30.11.2012 робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт у ПП «Схід-НІП» (записи 43-44);

з 28.03.2013 по 02.04.2013 швачкою в ТОВ «Швейна фабрика Виробничо-торгівельний дім «Александра» (записи 45-46);

з 13.06.2013 по 20.06.2013 робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт у Комунальному підприємстві «Міське житлове управління» (записи 47-48);

з 10.07.2013 по 16.07.2013 робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт у Комунальному підприємстві «Міське житлове управління» (записи 49-50);

з 22.07.2013 по 31.07.2013 робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт у Кіровському МКП «Комунальник» (записи 51-52);

з 13.08.2013 по 19.08.2013 робітником з благоустрою на період виконання громадських робіт у Комунальному підприємстві «Міське житлове управління» (записи 53-54).

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено трудову діяльність з 06.10.1977 по 10.07.1978, з 21.07.1978 по 04.09.1978, з 01.11.1980 по 29.04.1982, з 21.05.1982 по 01.08.1982, з 02.08.1982 по 03.12.1983, з 15.12.1983 по 21.03.1988, з 22.03.1988 по 05.02.1991, з 06.02.1991 по 20.01.1994, з 21.01.1994 по 26.05.1998, з 23.10.2000 по 20.04.2001, з 06.08.2001 по 14.08.2001, з 17.03.2003 по 17.04.2003, з 08.07.2003 по 22.08.2003, з 02.02.2005 по 21.03.2005, з07.05.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 04.10.2005 по 31.10.2005, з 01.06.2006 по 30.06.2006, з 14.06.2012 по 27.06.2012, з 08.08.2012 по 30.08.2012, з 27.09.2012 по 27.09.2012, з 07.11.2012 по 30.11.2012, з 28.03.2013 по 02.04.2013, з 13.06.2013 по 20.06.2013, з 10.07.2013 по 16.07.2013, з 22.07.2013 по 31.07.2013, з 13.08.2013 по 19.08.2013; трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки підприємств. Відповідачем зауважень щодо трудової книжки в частині вказаних спірних періодів не виявлено.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірних періодів до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, відповідачем-2 в оспорюваному рішенні та у відзивах відповідачами зазначено, що періоди трудової діяльності по трудовій книжці не зараховано до стажу, оскільки на титульній сторінці трудової книжки неможливо ідентифікувати печатку підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідачів, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу).

Так, на момент заповнення трудової книжки позивача (06.10.1977) була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п.2.2 розділу 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

В трудову книжку вносяться: дані про робітника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) в трудову книжку про прийом на роботу, переводах на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки під підпис в особовій картці (п.2.4. розділу 2 Інструкції).

Згідно із п.2.11. розділу 2 Інструкції передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

За таких обставин, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Трудова книжка ж позивача в частині спірного періоду не містить неправдивих або недостовірних відомостей, виправлень, підчисток та/або наведень, зворотнього відповідачами не доведено. Тому зазначені відповідачем зауваження, як-то нечіткий відбиток печатки підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду трудової діяльності позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії, оскільки підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд вважає, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів її трудової діяльності з06.10.1977 по 10.07.1978, з 21.07.1978 по 04.09.1978, з 01.11.1980 по 29.04.1982, з 21.05.1982 по 01.08.1982, з 02.08.1982 по 03.12.1983, з 15.12.1983 по 21.03.1988, з 22.03.1988 по 05.02.1991, з 06.02.1991 по 20.01.1994, з 21.01.1994 по 26.05.1998, з 23.10.2000 по 20.04.2001, з 06.08.2001 по 14.08.2001, з 17.03.2003 по 17.04.2003, з 08.07.2003 по 22.08.2003, з 02.02.2005 по 21.03.2005, з 07.05.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 04.10.2005 по 31.10.2005, з 01.06.2006 по 30.06.2006, з 14.06.2012 по 27.06.2012, з 08.08.2012 по 30.08.2012, з 27.09.2012 по 27.09.2012, з 07.11.2012 по 30.11.2012, з 28.03.2013 по 02.04.2013, з 13.06.2013 по 20.06.2013, з 10.07.2013 по 16.07.2013, з 22.07.2013 по 31.07.2013, з 13.08.2013 по 19.08.2013, відповідач-2 діяв протиправно.

За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії за віком №98 від 06.11.2023 прийняте не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача 02.11.2023 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 06.11.2023 №98, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача з 06.10.1977 по 10.07.1978, з 21.07.1978 по 04.09.1978, з 01.11.1980 по 29.04.1982, з 21.05.1982 по 01.08.1982, з 02.08.1982 по 03.12.1983, з 15.12.1983 по 21.03.1988, з 22.03.1988 по 05.02.1991, з 06.02.1991 по 20.01.1994, з 21.01.1994 по 26.05.1998, з 23.10.2000 по 20.04.2001, з 06.08.2001 по 14.08.2001, з 17.03.2003 по 17.04.2003, з 08.07.2003 по 22.08.2003, з 02.02.2005 по 21.03.2005, з 07.05.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 04.10.2005 по 31.10.2005, з 01.06.2006 по 30.06.2006, з 14.06.2012 по 27.06.2012, з 08.08.2012 по 30.08.2012, з 27.09.2012 по 27.09.2012, з 07.11.2012 по 30.11.2012, з 28.03.2013 по 02.04.2013, з 13.06.2013 по 20.06.2013, з 10.07.2013 по 16.07.2013, з 22.07.2013 по 31.07.2013, з 13.08.2013 по 19.08.2013.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 02.11.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу наступних періодів трудової діяльності згідно із трудовою книжкою:з 06.10.1977 по 10.07.1978, з 21.07.1978 по 04.09.1978, з 01.11.1980 по 29.04.1982, з 21.05.1982 по 01.08.1982, з 02.08.1982 по 03.12.1983, з 15.12.1983 по 21.03.1988, з 22.03.1988 по 05.02.1991, з 06.02.1991 по 20.01.1994, з 21.01.1994 по 26.05.1998, з 23.10.2000 по 20.04.2001, з 06.08.2001 по 14.08.2001, з 17.03.2003 по 17.04.2003, з 08.07.2003 по 22.08.2003, з 02.02.2005 по 21.03.2005, з 07.05.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 04.10.2005 по 31.10.2005, з 01.06.2006 по 30.06.2006, з 14.06.2012 по 27.06.2012, з 08.08.2012 по 30.08.2012, з 27.09.2012 по 27.09.2012, з 07.11.2012 по 30.11.2012, з 28.03.2013 по 02.04.2013, з 13.06.2013 по 20.06.2013, з 10.07.2013 по 16.07.2013, з 22.07.2013 по 31.07.2013, з 13.08.2013 по 19.08.2013.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2 не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду не надано документа про сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви, або засвідчених копій документів встановленого зразка на підтвердження того, що має право на пільги щодо звільнення від сплати судового збору, встановлені Законом України «Про судовий збір».

При цьому, судом враховано, що позивачем заявлено позовні вимоги немайнового характеру, судовий збір становить 1073,60грн.

З огляду на викладене, а також на часткове задоволення позовних вимог, з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 536,80грн. в рахунок державного бюджету та стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м.Херсон, вул. 28 Армії, буд.6)про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м.Херсон, вул. 28 Армії, буд.6) від 06.11.2023№ 98про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м.Херсон, вул. 28 Армії, буд.6) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) наступних періодів її трудової діяльності: з 06.10.1977 по 10.07.1978, з 21.07.1978 по 04.09.1978, з 01.11.1980 по 29.04.1982, з 21.05.1982 по 01.08.1982, з 02.08.1982 по 03.12.1983, з 15.12.1983 по 21.03.1988, з 22.03.1988 по 05.02.1991, з 06.02.1991 по 20.01.1994, з 21.01.1994 по 26.05.1998, з 23.10.2000 по 20.04.2001, з 06.08.2001 по 14.08.2001, з 17.03.2003 по 17.04.2003, з 08.07.2003 по 22.08.2003, з 02.02.2005 по 21.03.2005, з 07.05.2005 по 31.05.2005, з 01.07.2005 по 31.07.2005, з 04.10.2005 по 31.10.2005, з 01.06.2006 по 30.06.2006, з 14.06.2012 по 27.06.2012, з 08.08.2012 по 30.08.2012, з 27.09.2012 по 27.09.2012, з 07.11.2012 по 30.11.2012, з 28.03.2013 по 02.04.2013, з 13.06.2013 по 20.06.2013, з 10.07.2013 по 16.07.2013, з 22.07.2013 по 31.07.2013, з 13.08.2013 по 19.08.2013.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м.Херсон, вул. 28 Армії, буд.6)повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) від 02.11.2023 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 )на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) несплачений судовий збір у сумі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м.Херсон, вул. 28 Армії, буд.6)за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 )судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова