Справа № 320/26013/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року № 320/26013/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії у виконавчому провадженні № 61441473 згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду від 23.09.2019 про поновлення ОСОБА_1 на посаді з фактичним допуском до роботи;

- визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження матеріали виконавчого провадження № 61441473 від 04.03.2020 - заяви стягувача від 25.02.2020, від 28.03.2020, від 28.09.2020, від 01.11.2021, від 24.07.2023, скаргу від 25.07.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві у десятиденний строк з дня отримання позивачем копії даної ухвали шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків з посиланням на номер даної справи, з долученням: уточненої позовної заяви (у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи), з урахуванням висновків суду; заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку.

До суду 22.08.2023 від позивача надійшла уточнена позовна заява на виконання вимог ухвали суду від 18.08.2023, у якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії у виконавчому провадженні № 61441473 згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду від 23.09.2019 про поновлення ОСОБА_1 на посаді з фактичним допуском до роботи.

- визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження матеріали виконавчого провадження №61441473 від 04.03.2020 - заяви стягувача від 25.02.2020, від 28.03.2020, від 28.09.2020, від 01.11.2021, від 24.07.2023, скаргу від 25.07.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 826/2778/14 ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року. Міністерство юстиції України, видавши наказ від 14.02.2020 № 669/к «Про поновлення на роботі» на виконання вказаного судового рішення, не здійснило дії щодо фактичного допуску позивача до роботи та виконання своїх посадових обов`язків, оскільки поновило позивача на скорочену посаду та, у подальшому, звільнило. На вказані обставини державний виконавець у порушення вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не звернув увагу та не вчинив виконавчі дії щодо перевірки реального допуску боржником до роботи, зокрема, не вносилися вимоги державного виконавця до боржника у зв`язку з невиконанням судового рішення, не приймались постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення тощо.

Також позивач зазначає, що у порушення вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» щодо реєстрації документів виконавчого провадження в автоматизованій системі, виконавчого провадження та вимог п. 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження щодо внесення до системи відомостей про всі документи виконавчого провадження, в тому числі заяв сторін виконавчого провадження, відповідей на них та їх скановані копії, державний виконавець протиправно не розмістив в системі всі документи виконавчого провадження.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником чи уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення, тому, оскільки позивача у цій справі наказом Міністерства юстиції України поновлено на посаді, то державним виконавцем вчинено всі дії відповідно до вимог чинного законодавства України, у тому числі щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 61441473 з підстав фактичного виконання виконавчого листа в повному обсязі.

Своєю чергою, позивач подав відповідь на відзив, у якій наголошує, що Міністерство юстиції України видало наказ про поновлення позивача на неіснуючій у штатному розписі посаді та без надання реальної можливості приступити до виконання обов`язків за посадою, отже фактичного виконання рішення суду не відбулось. Окрім того, позивач вказує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.02.2020 у справі № 702/725/17, від 21.10.2021 у справі № 826/2778/14, у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, роботодавець повинен внести відповідні зміни до чинного штатного розпису - ввести скорочену посаду або поновити працівника на рівнозначній посаді. Отже, на переконання позивача, бездіяльність державного виконавця є протиправною, яка носить характер триваючого правопорушення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на державній службі та з 21 листопада 2011 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу контролю за діяльністю центрального апарату та територіальних органів Контрольно-ревізійного управління Міністерства юстиції України. З 25 січня 2012 року переведений на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України.

Наказом заступника Міністра - керівника апарату ОСОБА_2 від 03 лютого 2014 року №178/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту 03 лютого 2014 року за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, пункт четвертий статті 40 Кодексу законів про працю України.

Постановою Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 826/2778/14 ОСОБА_1 , зокрема, поновлено на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року.

18 листопада 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва на виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.03.2020 відкрито виконавче провадження № 61441473 з виконання виконавчого листа № 826/2778/14 від 18.11.2019. Зазначеною постановою державного виконавця зобов`язано боржника виконати рішення суду негайно.

У подальшому, Міністерство юстиції України листом від 25.03.2020 № 3031/14.1/-20 повідомило відділ про те, що наказом МЮ України від 14 лютого 2020 року № 669/к, на виконання означеної постанови Верховного Суду, скасовано наказ МЮ України від 03 лютого 2014 року №178/к "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 03 лютого 2014 року.

31.07.2023 постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження ВП №61441473 з підстав фактичного виконання виконавчого листа в повному обсязі.

Також судом встановлено, що листом від 21 лютого 2020 року №1891/14.1/20 Мін`юст повідомив позивача, що у зв`язку зі змінами у структурі апарату Мін`юсту та внесенням змін до штатного розпису апарату Мін`юсту посада, на яку його поновлено, скорочена. З огляду на викладене, ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом Мін`юсту від 27 березня 2020 року №1307/к позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мін`юсту 30 березня 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців з припиненням державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у справі №640/24557/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Наведені обставини встановлені у судових рішеннях у справах №826/2778/14 та №640/24557/20.

Отже, у справі, яка розглядається, позивач, вважаючи, що державний виконавець належним чином не вчинив виконавчі дії щодо поновлення позивача на роботі, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Положеннями статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спірні правовідносини у цій справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1 та 2 частини першою статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

З наведених положень Закону №1404-VIII слідує, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 39 Закону №1404-VIII визначено підстави закінчення виконавчого провадження. Зокрема пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 65 Закону №1404-VIII (у редакції чинній, станом на час вчинення виконавчих дій) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (п. 2 ст. 65 Закону).

Пункт 2 ст. 65 Закону №1404-VIII змінений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217-IX та викладений у такій редакції «Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження».

Суд звертає увагу на те, що державний виконавець застосовує законодавство (порядок виконання), який є чинним і діє на момент проведення виконавчих дій, оскільки така діяльність державного виконавця є не застосуванням матеріального права в часі відносно спірних правовідносин, що здійснюється судом при вирішенні судового спору, - а повноваженнями, які здійснює посадова особа (державний виконавець) при виконанні судових рішень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судом встановлено, що 18 листопада 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва на виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.03.2020 на підставі заяви позивача від 25.02.2020 відкрито виконавче провадження № 61441473 з виконання виконавчого листа № 826/2778/14 від 18.11.2019. Постановою державного виконавця зобов`язано боржника виконати рішення суду негайно.

У подальшому, Міністерство юстиції України листом від 25.03.2020 № 3031/14.1/-20 повідомило відділ про те, що наказом МЮ України від 14 лютого 2020 року № 669/к, на виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 826/2778/14, скасовано наказ МЮ України від 03 лютого 2014 року №178/к "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 03 лютого 2014 року.

У зв`язку з чим, державний виконавець дійшов висновку про повне виконання боржником виконавчого листа №826/2778/14, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 18.11.2019, та наявність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 (постанова державного виконавця від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження №61441473).

Отже, оскільки наказом Мін`юсту від 14 лютого 2020 року №669/к, на виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14, ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мін`юсту з 03 лютого 2014 року, то виконавчий лист про поновлення позивача на посаді фактично виконано Мін`юстом 14 лютого 2020 року.

Цей факт встановлено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №640/24557/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності Мін`юсту, яка полягає у затримці виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суду Касаційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді; визнання протиправними дії Мін`юсту щодо видання наказу від 27 березня 2020 року №1307/к «Про звільнення» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 30 березня 2020 року за відсутності зазначеної посади у структурі підрозділу та штатному розпису; скасування наказу Мін`юсту від 27 березня 2020 року №1307/к «Про звільнення» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади з припиненням державної служби, як незаконний з часу його видання; поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За вказаних обставин, протиправна бездіяльність відповідача щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання постанови суду від 23.09.2019 про поновлення ОСОБА_1 на посаді не вбачається, оскільки виконавчий лист виконаний боржником з дня видання наказу про поновлення на роботі, відповідно, підстави для накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення відсутні.

Щодо твердження позивача про те, що поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, та з фактичним допуском до роботи, а не лише винесення наказу про поновлення на посаді, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що наказом Мін`юсту від 27 березня 2020 року №1307/к звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 30 березня 2020 року у зв`язку з відсутністю зазначеної посади у структурі підрозділу та штатному розписі.

За наслідком оскарження вказаного наказу, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №640/24557/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Судом встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14 ОСОБА_1 поновлено саме на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року без визначення альтернативного варіанту щодо поновлення на іншій рівнозначній посаді.

Отже, доводи позивача про неврахування відповідачем тієї обставини, що Міністерство юстиції України протиправно поновило його на неіснуючій посаді наказом від 14 лютого 2020 року №669, є необґрунтованими.

Окрім того, у справі №640/24557/20 суди дійшли висновку, що аналіз положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі, отже, доводи позивача про протиправність його звільнення із займаної посади державної служби за ініціативою суб`єкта призначення без пропозиції переведення на іншу посаду державної служби в Мін`юсті, є помилковими.

З огляду на викладене, суд, у справі, що розглядається, зазначає, що постанову Верховного Суду від 23 вересня 2019 року фактично виконано, тому твердження позивача про бездіяльність відповідача щодо виконання вказаного рішення, тобто без фактичного його допуску до роботи, є безпідставним, оскільки вже після поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року, його повторно звільнено наказом від 27 березня 2020 року №1307/к (правомірність якого встановлена у судовому порядку), що унеможливлює фактичний допуск позивача до роботи.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16, від 26.02.2020 у справі № 702/725/17, від 21.10.2021 у справі № 826/2778/14, суд вважає помилковим, оскільки зазначені висновки викладені не у подібних правовідносинах, зокрема відмінні: тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Суд звертає увагу, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень у серпні 2023 року ОСОБА_1 звертався до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким просив суд визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавче служби Міністерства юстиції України від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження №61441473.

За результатами розгляду справи № 320/27867/23 рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Отже, станом на час розгляду справи, яка переглядається, постанова державного виконавця від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження №61441473 є чинною та не скасованою.

Тому, позовна вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії у закритому виконавчому провадженні № 61441473, у тому числі з фактичним допуском до роботи, є безпідставною.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження матеріали виконавчого провадження №61441473 від 04.03.2020 - заяви стягувача від 25.02.2020, від 28.03.2020, від 28.09.2020, від 01.11.2021, від 24.07.2023, скаргу від 25.07.2023, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року N2432/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 р. за N 1126/29256.

Згідно з п. 2 розділу 1 вказаного Положення автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно п. 6 розділу 1 вказаного Положення система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в органах державної виконавчої служби, у приватного виконавця, а саме: реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції та етапів її проходження; об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями; реєстрацію виконавчих дій та виготовлення документів виконавчого провадження; контроль за дотриманням строків вчинення виконавчих дій; надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження в електронному вигляді; централізоване зберігання інформації про рахунки органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відкриті для цілей виконавчого провадження, а також облік та звітність за сумами на цих рахунках; підготовку та формування статистичних даних, отриманих на підставі внесеної до Системи інформації; формування проекту заяви державного виконавця про виплату винагороди; передачу документів виконавчого провадження до електронного архіву; формування Єдиного реєстру боржників; онлайн-сплату заборгованості за виконавчим провадженням.

Згідно з розділом IV «Внесення до Системи відомостей щодо здійснення виконавчого провадження» вказаного Положення:

- державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (п. 1);

- виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень; до Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії (п. 2);

- відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії (п. 3);

- постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється (п. 4).

У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Отже, за змістом вказаних норм до автоматизованої системи виконавчих проваджень заносяться документи виконавчого провадження, сформовані державним чи приватним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

На переконання позивача, протиправна бездіяльність державного виконавця щодо не розміщення в Системі всіх документів порушує його права як сторони виконавчого провадження, що впливає на повноту виконання рішення суду про поновлення на посаді, і унеможливлює ознайомлення як користувача системи з усіма матеріалами виконавчого провадження.

Позивач зазначає, що державним виконавцем не розміщені такі документи:

заява від 25.02.2020 про відкриття виконавчого провадження;

заява від 28.03.2020 щодо вжиття примусових заходів до боржника;

заява від 01.11.2021 щодо вчинення дій на виконання, рішення суду;

заява від 28.09.2020 на № 61441473/20.1/22 від 16.09.2020;

заява на інформацію від 24.07.2023;

скарга начальнику відділу від 25.07.2023.

Судом встановлено, що згідно з наданою позивачем інформацією про виконавче провадження, станом на 24.07.2023 у Системі у межах виконавчого провадження №61441473 відомості про вказані вище документи відсутні.

Натомість, докази про направлення (надіслання) та/або отримання відповідачем вказаних документів, позивач до суду не подав.

З наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження №61441473 вбачається, що 03.03.2020 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції отримана заява від 25.02.2020 про відкриття виконавчого провадження, 02.10.2020 - заява від 28.09.2020 на № 61441473/20.1/22 від 16.09.2020.

Докази про отримання відповідачем заяви від 28.03.2020 щодо вжиття примусових заходів до боржника; заяви від 01.11.2021 щодо вчинення дій на виконання, рішення суду; заяви на інформацію від 24.07.2023, в матеріалах справи відсутні.

Тож, враховуючи, що відповідач заяви від 28.03.2020, від 01.11.2021, від 24.07.2023 не отримував, то підстави для внесення відомостей до Системи про ці документи відсутні.

Своєю чергою, відповідач, всупереч абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, зокрема, отримання/не отримання згаданих заяв позивача та відомості про їх реєстрацію в Системі.

Отже, оскільки в матеріалах справи наявні докази про отримання відповідачем заяви від 25.02.2020 про відкриття виконавчого провадження й заяви від 28.09.2020 на № 61441473/20.1/22 від 16.09.2020 та відсутні докази про внесення цих заяв до Системи, то суд погоджується з доводами позивача про протиправну бездіяльність державного виконавця щодо не розміщення в Системі вказаних заяв та вважає за необхідне зобов`язати відповідача вчинити дії щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження матеріалів виконавчого провадження №61441473, а саме: заяву від 25.02.2020 про відкриття виконавчого провадження та заяву від 28.09.2020 на № 61441473/20.1/22 від 16.09.2020.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести до Системи заяву від 28.03.2020 щодо вжиття примусових заходів до боржника; заяву від 01.11.2021 щодо вчинення дій на виконання, рішення суду; заяву на інформацію від 24.07.2023 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача внести до автоматизованої системи виконавчого провадження до матеріалів виконавчого провадження №61441473 - скаргу начальнику відділу від 25.07.2023, то суд також відмовляє в їх задоволенні, враховуючи те, що скарга не є документом, передбаченим п. 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, оскільки виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

За таких обставин, суд, за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції вчинити дії щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження матеріали виконавчого провадження №61441473 від 04.03.2020 - заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 про відкриття виконавчого провадження та заяву від 28.09.2020 на № 61441473/20.1/22 від 16.09.2020.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Щавінський В.Р.