Справа № 420/25522/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов?язати 297 комендатуру охорони та обслуговування Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 28 вересня 2018 року по 28 серпня 2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100;

- зобов?язати 297 комендатуру охорони та обслуговування Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він проходив військову службу у НОМЕР_1 комендатурі охорони та обслуговування Міністерства оборони України та з 28.09.2018 року знятий з усіх видів грошового забезпечення. За час проходження служби йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення. На виконання рішення суду 29.08.2023 року із ним проведено розрахунок по індексації грошового забезпечення. Вважає, що за період затримки розрахунку має право на отримання середнього грошового забезпечення, а також компенсації втрати частини доходу.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали та зазначили, що нормативно-правовими актами, якими врегульовані питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, не передбачено виплати компенсації втрати частини доходів. На думку відповідача, індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, тому і підстави для нарахування компенсації, яка передбачена за несвоєчасну виплату саме заробітної плати (грошового забезпечення), відсутні. Підстави для виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку також відсутні, оскільки таке відшкодування має місце тільки за наявності спору про невиплачені суми грошового забезпечення. Враховуючи, що сума індексації, яка належала позивачеві до виплати, встановлена судовим рішенням, положення ст. 117 КЗпП України не розповсюджуються на цей спір. У задоволенні позову просять відмовити.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 17.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 15.11.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_1 комендатурі охорони та обслуговування Міністерства оборони України.

Відповідно до витягу з наказу №239 від 28.09.2018 року позивача знято з усіх видів грошового забезпечення.

Рішенням Одеського ОАС від 08.08.2022 року по справі №420/8660/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправними дії 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України, які виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період проходження служби індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року i березень 2018 року.

Зобов`язано 297 комендатуру охорони та обслуговування Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 року по 28.09.2018 року - базовий місяць - березень 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В решті позову, - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2023 року по справі №420/8660/22 апеляційну скаргу 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року в частині задоволення позову про визнання протиправними дій та зобов`язання 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.09.2018 із застосуванням базового місяця - березень 2018 року - скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця березня 2018 року та зобов`язання нарахувати таку індексацію та виплатити - відмовлено.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року залишено без змін.

На виконання судового рішення у справі №420/8660/22 297 комендатурою охорони та обслуговування Міністерства оборони України 29.08.2023 року нарахована та виплачена позивачеві індексація грошового забезпечення у сумі 82370,83 грн.

Позивач вважає, що він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100 та компенсацію за втрату частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, заперечення відповідача викладені у його відзиві на позовну заяву, проаналізувавши письмові докази по справі, приписи діючого законодавства, правові позиції Верховного суду та Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доведенню обставини несвоєчасного повного розрахунку з позивачем, оскільки це встановлено рішенням Одеського ОАС (справа 420/8660/22), що вступило в законну силу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, але за період не більше ніж за шість місяців.

Враховуючи практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного суду, суд зазначає наступне.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц та прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку позицію ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Верховний Суд зазначив, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

На підтримку наведеної вище позиції ВП Верховного Суду, 30 листопада 2020 року Верховний Суд КАС ухвалив постанову у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20). У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Зазначена справа переглядалась ВС КАС за позовом військовослужбовця щодо компенсації за неотримане речове майно та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що свідчить про їх ідентичність з цією справою незалежно від того що позивачу у цій справі не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за порушення її приписів та невиплату працівнику відповідних (всіх) сум при звільненні.

Отже, ненарахована індексація належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати військовослужбовцю індексації на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Позивачем та його представником позовні вимоги викладені без будь-яких розрахунків щодо стягнення конкретної суми, а лише зазначено зобов`язати нарахувати та сплатити середній заробіток за період з 28 вересня 2018 року по 28 серпня 2023 року.

На думку суду таке викладення позовних вимог не є належним способом захисту, а тому суд вважає, що правильним та належним способом поновлення порушених прав буде проведення судом розрахунків та стягнення на користь позивача грошових коштів відповідно до таких висновків суду.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2018 позивач виключений зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням зі служби, отже двома попередніми місяцями перед звільненням є липень 2018 року (31 календарний день) та серпень 2018 року (31 календарний день), разом 62 календарних дні.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (28.09.2018 року) та дату виплати заборгованості (29.08.2023 року), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1795 днів.

Відповідно до довідки від 10.11.2022 року №350/174/29/2/100 наданої 297 комендатурою охорони та обслуговування Міністерства оборони України середній заробіток позивача становить 14316,50 грн, а середньоденний 461,82 гривень (28633 грн/62 календарних дні). До розрахунків взято розмір грошового забезпечення позивача за липень серпень 2018 року.

Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 29.09.2018 року (наступний день після звільнення) по 28.08.2023 року (день до дня виплати заборгованості) становить 828966,90 грн (461,82 грн - середньоденний заробіток позивача х 1795 дня).

При звільненні позивачу згідно із довідкою від 25.12.2023 року № 350/174/29/2/344 виплачено 199476,56 грн грошового забезпечення.

Враховуючи суму індексації 82370,83 грн, яка також підлягала виплаті, але виплачена із затримкою, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 281847,39 грн, що суд бере за 100%, з яких індексація грошового забезпечення виплачена за рішенням суду складає 29,23% ((82370,83 х 100) : 281847,39).

Таким чином, враховуючи вище зазначені розрахунки, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2018 року (наступний день після звільнення) по 28.08.2023 року (день до дня виплати заборгованості), тобто за 1795 календарних днів, складає 242307,02 грн (29,23% від 828966,90 грн).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022 до ст. 117 КЗпП були внесенні зміни в частині обмеження стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - не більш як за шість місяців.

Відповідно до ст.117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01.07.2022 року №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказана редакція ст.117 КЗпП України дії з 19.07.2022 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою 21.09.2023 року, тобто вже на дату звернення позивача до суду з цим позовом ст.117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, і підлягала застосуванню.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з висновком Верховного Суду викладеного в Постанові від 28.06.2023 року у справі №560/11489/22.

Враховуючи наведене, середній заробіток за шість місяців, який підлягає відшкодуванню позивачу складає 24433,19 грн ((242307,02 грн / 1795 календарних дні) х 181 дня (6 місяців)).

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати суд приходить до на ступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За приписами ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Індексація грошового забезпечення є його складовою та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Суд встановив, що індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. позивачеві остаточно виплачено 29.08.2023 року, тобто із затримкою.

Доказів нарахування та виплати компенсації за затримку виплати індексації відповідач не надав.

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації 29.08.2023 року.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховний Судом у Постанові №240/6583/20 від 29.04.2021 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у зв`язку з їх обґрунтованістю.

Викладені відповідачем у відзиві доводи спростовані встановленими за результатами розгляду справи обставинами та приписами вищенаведених нормативно-правових актів.

Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України. Часткове задоволення позову не впливає на розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, оскільки воно полягає у корегуванні дати з якої підлягає виплата середнього грошового забезпечення, що не складає окрему вимогу.

Керуючись ст. 241-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 вересня 2018 року по 28 серпня 2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 та компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення 29.08.2023 року за весь час затримки виплати.

Зобов`язати 297 комендатуру охорони та обслуговування Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 вересня 2018 року по 28 серпня 2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 у сумі 24433,19 грн (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять три гривні дев`ятнадцять копійок).

Зобов`язати НОМЕР_1 комендатуру охорони та обслуговування Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення 29.08.2023 року за весь час затримки виплати.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з 297 комендатуру охорони та обслуговування Міністерства оборони України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.