Справа № 400/4718/23
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 р. № 400/4718/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Устинова І.А. розглянув в письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 АДРЕСА_2 ,, ,

до відповідачаВеснянської сільської ради, вул. Центральна, 6,с-ще Весняне,Миколаївська обл., Миколаївський р-н,57134,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; скасування п.1.7 рішення від 12.11.2021,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (надалі - позивачки) звернулись з позовом до Веснянської сільської ради (надалі - відповідач), в якому просять:

- визнати протиправним та скасувати п.1.7 рішення Веснянської сільської ради від 12.11.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок - з кадастровими номерами :01:000:0497 площею 2.0000 га- (яка була запроектована для передачі у власність гр. ОСОБА_1 ) та :01:000:0501 площею 2.0000 га (яка була запроектована для передачі у власність гр. ОСОБА_2 ).

- визнати протиправною бездіяльність Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області щодо неприйняття рішення за заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:000:0497 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_1 ,-:01:000:0501 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_2 , у встановлений законом строк.

- зобов`язати Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області прийняти рішення за заявами заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: -:01:000:0497 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_1 , -:01:000:0501 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства в межах території Веснянської (Кривобалківської) у встановлений законом строк.

В обґрунтування позовних вимог позивачки зазначають, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14274-сг від 31.12.2020 їм надано дозвіл на розробку проектів землеустрою для щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності по 2 га кожній і на підставі зазначених наказів було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та присвоєні кадастрові номери :01:000:0497 площею 2,000 га, та :01:000:0501 площею 2,000 га. 07.09.2021 позивачки звернулись до відповідача з заявами про затвердження цих проєктів землеустрою, однак з відповідей від 28.09.2021 стало відомо, що земельні ділянки :01:000:0497 площею 2,000 га, та :01:000:0501 площею 2,000 га включені до переліку громадських пасовищ. 04.01.2022 позивачками знову подано заяви про те, що зазначені земельні ділянки включені без підтверджуючих документів, адже на час подання позивачками заяв про затвердження проєктів землеустрою відповідного рішення відповідачем не прийнято. З листів відповідача позивачкам стало відомо, що 23.09.2021 проєкт рішення про затвердження Проєкту та передачу у власність позивачкам вказаних земельних ділянок та одночасно про включення їх до складу громадських пасовищ. А в подальшому незвачаючи на такі порушення законодавства 12.11.2021 рішенням № 8 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення громадських пасовищ, де у п. 1.7 віднесено земельні ділянки :01:000:0497 площею 2,000 га та :01:000:0501 площею 2,000 га, які запроектовані для передачі позивачкам. Відтак, спірне рішення та бездіяльність відповідача позивачки вважають протиправними, у зв`язку з чим і звернулись до суду з цим позовом.

Ухвалою від 05.05.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 262 КАС України (без виклику сторін у судове засідання).

20.09.2023 ухвалою суддею Устиновим І.А. прийнято справу до свого провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача відзив до суду не надходив, ухвала про відкриття провадження та ухвала про прийняття до свого провадження отримані ним через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд».

У відповіді на відзив, отриманої судом 20.08.2019, позивачі додатково зазначили, що посилання на обґрунтованість порушення строків розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою не узгоджується із приписами ч.5 ст.33 закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки заява позивачів відноситься до земельних питань.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивачки згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області отримали дозволи на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 2,0000 га (кожній) з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства", з земель комунальної власності в межах території Веснянської (Кривобальської) сільської ради.

ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на замовлення позивачок розроблено проєкти землеутрою щодо відведення земельних ділянок у власність та присвоєно кадастрові номери :01:000:0497 площею 2,000 га та :01:000:0501 площею 2,000 га.

07.09.2021 позивачки звернулись до відповідача з заявами про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність земельних ділянок :01:000:0497 площею 2,000 га та :01:000:0501 площею 2,000 га.

Листом відповідача від 28.09.2021 позивачки були повідомлені, що їх заяви розглянуто на спільному засіданні постійних комісій та винесено на затвердження на десіту позачергову сесію від 23.09.2021, за більшістю голосів депутатського корпусу запропонований проєкт рішення «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господасрства» не прийнято. Додатково повідомлено, що земельні ділянки :01:000:0497 площею 2,000 га та :01:000:0501 площею 2,000 га включені до переліку громадських пасовищ.

Поряд з цим, 23.09.2021 рішенням Веснянської сільської ради «Про внесення уточнень до рішення сільської ради від 14.04.2021 № 7 «Про створення громадських пасовищ на території Веснянської сільської ради», яким вирішено надати дозівл Веснянській сільській раді на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для створення громадських пасовищ, розташованих в межах та за межами населених пунктів в межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області згідно додатків 1,2.

23.09.2021 рішенням Веснянської сільської ради «Про внесення уточнень до рішень сільської ради від 14.04.2021 № 7 «Про створення громадських пасовищ на території Веснянської сільської ради», яким внесено уточнення шляхом включення до Додатку 2 до переліку земельних ділянок земель за кадастровими номерами :01:000, :03:000:0164, :03:000:0166 та відповідно затверджено перелік земельних ділянок в додатку 2 в новій редакції.

12.11.2021 рішенням Веснянської сільської ради № 8 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок Веснянській сільській раді для створення громадських пасовищ» вирішено затвердити проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок Веснянської сільської ради для створення громадських пасовищ. Зокрема п. 1.7, кадастровий номер :01:000:0497 площею 2,000 га та кадастровий номер :01:000:0501 площею 2,000 га.

Позивачки вважаючи протиправним п. 1.7 рішення від 12.11.2021 № 8 та бездіяльність відповідача щодо неприйняття відповідачем рішення за їх заявами щодо затвредження проєктів землеустрою по земельним ділянкам :01:000:0497 площею 2,000 га та :01:000:0501 площею 2,000 га, звернулись до суду з даним позовом.

Суд вирішуючи спір виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Так, частиною шостою статті 186 ЗК України визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Положеннями частини вісімнадцятої статті 186 ЗК України встановлено, що кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина четверта статті 186-1 ЗК України).

При цьому частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи (частина шоста статті 186-1 ЗК України).

При цьому, за правилами частини сьомої статті 186-1 ЗК України кожен орган, зазначений у частинах першій - третій цієї статті здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивованої відмови у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою або рішення про відмову у переданні земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому аналіз наведених вище норм ЗК України свідчить про те, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18 та від 22.10.2020 у справі № 808/3083/17.

При цьому, суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки, так само як і розроблення проекту, не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Усі учасники земельних відносин мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку, а тому немає підстав зважати на пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що виключає наявність порушеного права позивача.

У спірних правовідносинах як позивачки, так і інші особи мають рівне право розробити проєкти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

При цьому суд звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово вирішував спори щодо правомірності дій, зокрема органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам та у своїх постановах висловлював правові висновки, узагальнено суть яких зводиться до того, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки може бути наданий декільком особам, які звернулись з відповідними заявами про його надання. Як наслідок, проект можуть розробляти одночасно декілька замовників, а хто з них отримає ділянку, - визначатиметься на стадії затвердження проекту та надання її у власність.

Не знайшла підстав для відступу від таких висновків й Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду під час розгляд справи 154/3345/16, результат розгляду якої завершився ухваленням нею постанови від 18.05.2022.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що відповідач був наділений повноваженнями щодо прийняття оскаржуваного рішення від 12.11.2021 № 8 в частині п. 1.7 щодо затвердження проєкту землеустрої відносно земельних ділянок за кадастровими номерами :01:000:0497 та :01:000:0501, оскільки спірні земельні ділянки на момент прийняття рішення були вільні від обтяжень.

Разом з цим, відповідач користуючись своїми повноваженнями зобов`язаний також діяти у відповідності з порядком передачі земель, в тому числі для громадських пасовищ, визначеній ЗК України, однак як було встановлено судом відповідачем було порушено зазначений порядок, що свідчить про протиправність рішення від 12.11.2021 № 8 в частині п. 1.7.

Так, згідно проєкту за договором № 7003 від 27.09.2021 (наявний в матеріалах справи), замовником якого є Веснянська сільська рада у п. 1 «Підстава для виконання робіт» зазначено рішення четвертої сесії восьмого скликання Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 14.04.2021 № 7 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а у п. 3 «Основні відомості про земельну ділянку» зазначено, зокрема земельні ділянки за кадастровими номерами :01:000:0497 та :01:000:0501, які знаходяться у комунальній власності.

З зазначеного вбачається, що проєкт землеутрою щодо відведення земельних ділянок Веснянській сільській раді був розроблений на підставі рішення від 14.04.2021 № 7 і до нього включено спірні земельні ділянки, однак суд ознайомившись з додатками до рішення від 14.04.2021 № 7 з урахуванням внесених змін рішенням від 23.09.2021 встановив, що земельні ділянки :01:000:0497 та :01:000:0501 відсутні у переліку земельних ділянок визначених в додатку 1 та додатку 2 до рішення від 14.04.2021 № 7. Тому, відповідач розглядаючи питання щодо затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок Веснянській сільській раді для створення громадських пасовищ мав встановити, що рішення щодо земельних ділянок :01:000:0497 та :01:000:0501 про віднесення їх до земельних ділянок Веснянській сільській раді для створення громадських пасовищ не приймалось, тому їх протиправно віднесено до земельних ділянок Веснянській сільській раді для створення громадських пасовищ. Відповідно п. 1.7 спірного рішення від 12.11.2021 № 8 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивачок про визнання протиправної Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області щодо неприйняття рішення за заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:000:0497 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_1 ,-:01:000:0501 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_2 , у встановлений законом строк, суд зазначає наступне.

Як ззаначалось судом вище по тексту рішення, з аналізу статті 118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення ради.

Відповідач доказів того, що клопотання позивача були розглянуті на сесії ради по суті: або задоволено, або відмовлено у затвердженні проекту землеустрою суду не надав.

Відтак, відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його затвердженні у формі рішення, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення які мав ухвалити за законом.

Таким чином, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним Кодексом України та іншими нормами законодавства, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданого позивачем клопотання.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.12.21 р. у справі № 480/4737/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.19 р. у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивачок як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника.

Відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 р. у справі №360/536/17-а.

Оскільки в даних спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність, не розглянув клопотання позивачок про затвердження проєктів землеустрою по суті та не прийняв жодного рішення передбаченого ст. 118, 186 ЗК України (ні про відмову, ні про затвердження проекту землеустрою), то належним способом захисту в даній справі є зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви позивачок та прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України.

Разом з цим, згідно пп. 5 п. 27 розділу X ЗК України, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

При цьому, Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 24 лютого 2022 р., термін дії якого неодноразово продовжувався і воєнний стан діє на теперішній час.

Наразі, через дію мораторію на надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, у міської ради відсутня можливість надати позивачкам дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Отже, суд з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачок, вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви від 07.09.2021 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельноих ділянок :01:000:0497 площею 2,000 га та :01:000:0501 площею 2,000 га після закінчення дії обмежень, які передбачені пп. 5 п. 27 розділу X ЗК України, під час дії воєнного стану.

При цьому, позовні вимоги в частині про зобов`язання затвердити проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачками сплачено судовий збір в загальній сумі 2 147,20 грн., у зв`язку з тим, що вимоги, в яких позивачкам було відмовлено є похідними і за них окремо судовий збір не сплачується, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань підлягає вся сума сплаченого позивачками судового збору.

В позовній заяві позивачки, також просять стягнути судові витрати в тому числі витрати на правничу допомогу, але суму їх не вказали, а також доказів понесення цих витрат позивачки не надали.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 р. у справі № 240/3888/19, від 31 березня 2020 р. у справі № 726/549/19, від 11 грудня 2019 р. у справі № 2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.21 р. у справі № 640/194/98/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 р. у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 р. у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що відсутні докази понесення цих витрат або розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тому, зважаючи на взагалі відсутність наданих позивачками доказів понесення ними витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 242-246, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6,с-ще Весняне,Миколаївська обл., Миколаївський р-н,578) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати п.1.7 рішення Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 12.11.2021 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0497 площею 2.0000 га та :01:000:0501 площею 2.0000 га.

3. Визнати протиправною бездіяльність Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області щодо неприйняття рішення за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:000:0497 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_1 ,-:01:000:0501 площею 2.0000 га -гр. ОСОБА_2 у встановлений законом строк.

4. Зобов`язати Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6, с. Весняне, 57134, ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.09.2021 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер :01:000:0497 для ведення особистого селянського господарства у власність із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах території Веснянської (Кривобальської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області після закінчення дії обмежень, які передбачені пп. 5 п. 27 розділу X ЗК України, під час дії воєнного стану.

5. Зобов`язати Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6, с. Весняне, 57134, ) розглянути заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.09.2021 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер :01:000:0501 для ведення особистого селянського господарства у власність із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах території Веснянської (Кривобальської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області після закінчення дії обмежень, які передбачені пп. 5 п. 27 розділу X ЗК України, під час дії воєнного стану.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6,с-ще Весняне, Миколаївська обл., Миколаївський р-н,578) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

7. Стягнути з Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6, с. Весняне, 57134, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов