Справа № 300/5477/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" лютого 2024 р. справа № 300/5477/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дрогомирецький Ігор Миколайович, до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови №UA206050/2023/000166 і рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ФОП ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Дрогомирецький Ігор Миколайович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат), звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (надалі по тексту також відповідач, Митниця, митний орган) про визнання протиправними та скасування картки відмови №UA206050/2023/000166 (надалі по тексту також Картка відмови №UA206050/2023/000166, Картка №UA206050/2023/000166, оскаржуване рішення) і рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023 (надалі по тексту також Рішення про коригування №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023, Рішення №UA206000/2023/000072/2, оскаржуване рішення).
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару: "Інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, іншими видами спорту. Приладдя для занять фізкультурою…", та обраний метод його визначення, а саме основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним), внаслідок чого прийнято оскаржувані Картку відмови №UA206050/2023/000166 та Рішення про коригування №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023.
На переконання представника позивача, відповідач безпідставно поставив під сумнів подані товаросупровідні документи, що підтверджують вартісні характеристики товару, і необґрунтовано витребував додаткові документи, а саме: висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. За доводами позивача, у відповідача не було підстав вважати, що заявлена митна вартість товару нижча від подібних і аналогічних товарів. Зокрема, не вказав обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей; не зазначив, які саме складові митної вартості є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, кількісні та якісні показники підданого митному оформленні товару, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. За вказаних обставин, представник позивача вважає протиправним застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару, оскільки товар правомірно задекларовано за першим методом за ціною товару.
На підставі таких мотивів, а також враховуючи те, що збільшення митної вартості з 71 663,23 USD до 145 491,46 USD суттєво порушує права позивача, просить суд визнати протиправними та скасувати Картку №UA206050/2023/000166 та Рішення №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023.
За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 21.08.2023 (а.с.80, 83-98), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 01.09.2023 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.99-100).
Крім того, за доводами відповідача, в порушення умов контракту декларантом, при митному оформленні не надано митному органу специфікації, яка є невід`ємною частиною контракту. Натомість позивачем додатково подано цінову інформацію з джерел інтернет-ресурсу, звіт про оцінку майна від 07.06.2023 за №113/335. Під час аналізу вказаної цінової інформації встановлено, що цінові характеристики зазначені в прас-листі не відповідають задекларованим відомостям в поданій митній декларації.
Як відзначив відповідач, джерелом числового значення митної вартості є: для товару №1 ЕМД від 21.01.2023 за №ІМ500500/2023/2020, від 06.02.2023 і №UA 5050500/2023/3661, за якими оформлено ідентичні товари та складає 3,77 дол. США за кг; для товару №3 ЕМД від 07.04.2023 за №UA100330/2023/137492, від 11.02.2023 за №UA100330/2023/132961, за якими оформлено подібний товар, та складає 3,76 дол. США за кг. В результаті коригування митна вартість вказаного товару визначена в сумі 3,77 USD за кілограм, кількість 38 591,90 кг, на загальну суму 145 491,46 USD, про що зазначено у графі 30 рішення про коригування митної вартості. Митну вартість задекларованого товару визначено за другорядним резервним методом. Сума донарахованих митних платежів відповідно до прийнятого рішення про коригування митної вартості МД №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023 складає 912 974,72 гривень.
Враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувані рішення прийнятими відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин.
Представник позивача, в свою чергу, подав 05.10.2023 відповідь на відзив від 04.10.2023 (а.с.197-199), в якому заперечив доводи відповідача, наведені у відзиві на позов. Зокрема представник позивача стверджує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, та інше. Втім, при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач посилається на формальні причини та не надає жодних належних доказів того що такі формальні причини будь яким чином впливають на митну вартість товару. Зазначаючи про відсутність печаток на банківських платіжних документах та митній декларації відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, як саме це вплинуло на митну вартість товару. Що стосується специфікації відповідачем також не зазначено, як саме її ненадання вплинуло на визначення митної вартості товару. Водночас, не має жодного значення надання чи ненадання при декларуванні коносаменту, оскільки у митній вартості враховано вартість морського перевезення, а на підтвердження такої вартості надано рахунки №LS-4486617 від 25.05.2023 та №LS4486618 від 25.05.2023. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає оскаржувані рішення такими, які прийняті з формальних підстав, та не тягнуть за собою жодних правових, фінансових чи будь яких інших наслідків, а відповідачем не надано жодних належних чи допустимих доказів про приховування будь яких витрат чи про суперечливість в поданих при декларуванні документах.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, вивчивши адміністративний позов, зміст відзиву на позов та відповіді на відзив, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
22.12.2022 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) і нерезидентом "ХЕФЕЙ МЕРРІБОДІ СПОРТС КО., ЛТД" (Китайська Народна Республіка) (продавець), укладений зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу №R22122022 (надалі по тексту також Договір), згідно підпунктом 1.1 пункту 1 якого продавець продає покупцю спортивне обладнання відповідно до специфікації до цього договору (а.с.42-44).
Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 коментованого Договору, поставка товарів здійснюється на умовах "FОВ" (доставка вантажу, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до місця (Нантонг, Китай) ("Порт призначення") відповідно до правил Інкотермс 2010.
Ціни за товари визначені у Специфікації до цього договору, яка є невід`ємною частиною цього договору (підпункт 4.1 пункт 4 Договору).
Згідно з підпунктом 5.2 пунктом 5 Договору оплата здійснюється у доларах США за договором відповідно до специфікації до цього договору на банківський рахунок.
Фірма виробник HEFEI MERRYBODY SPORTS CO., LTD "ХЕФЕЙ МЕРРІБОДІ СПОРТС КО., ЛТД" (Китайська Народна Республіка, "СN") (а.с.85-88).
- пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 22.03.2023 (а.с.22-27);
- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR №4014521 від 25.05.2023 (а.с.28-29);
- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR №4014522 від 25.05.2023 (а.с.30-31);
- банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 03.01.2023 та від 02.03.2023 (а.с.34-36, 37-39);
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4486617 та №LS-4486618 від 25.05.2023 (а.с.40, 41).
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №R22122022 від 22.12.2022 (а.с.42-44);
- договір про надання послуг митного брокера №09/05/23 від 09.05.2023 (а.с.45-49).
Фірма виробник HEFEI MERRYBODY SPORTS CO., LTD "ХЕФЕЙ МЕРРІБОДІ СПОРТС КО., ЛТД" (Китайська Народна Республіка, "СN") (а.с.112-113).
- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR №4014521 від 25.05.2023 (а.с.28-29);
- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR №4014522 від 25.05.2023 (а.с.30-31);
- акт №UA206050/2023/005217 від 31.05.2023 про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації);
- банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 03.01.2023 та від 02.03.2023 (а.с.34-36, 37-39);
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4486617 та №LS-4486618 від 25.05.2023 (а.с.40, 41);
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №R22122022 від 22.12.2022 (а.с.42-44);
- договір про надання послуг митного брокера №09/05/23 від 09.05.2023 (а.с.45-49);
- акт відбору взірців №7 від 05.06.2023 (а.с.247-248);
- акти зважування від 31.05.2023 за №230 і №231 (а.с.132-133);
- лист пояснення від 01.06.2023 (а.с.131).
06.06.2023 митним органом розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок оплачено банківські платіжні документи; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, у разі відсутності таких документів експертний висновок про вартість товару, підготовлений спеціальною експертною організацією (а.с.143).
Як пояснив відповідач у відзиві на позов, на вимогу митниці декларант повідомив про неможливість надати інші документи для підтвердження митної вартості товару (а.с.74).
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації від 06.06.2023 та доданих до неї документів, відмовила у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до Картки №№UA206050/2023/000155 (а.с.156-157).
У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею Державної митної служби України прийнято оскаржуване Рішення №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023, в графі 33 якого в розділі "обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначені ті ж причини що й в Картці відмови (а.с.141-142).
При цьому, Івано-Франківською митницею Державної митної служби України за резервним методом скориговано задекларовану митну вартість товару (71 663,23 USD) і визначено її в розмірі (145 491,46 USD) (а.с.141-142).
Позивач на підставі оскаржуваного Рішення 30.08.2022 подав декларацію №UA206050/2022/011185, в графі 43 якої метод визначення митної вартості позначив "6", при цьому в графі 47 нарахування платежів визначив із скоригованих відповідачем показників (а.с.102 том І)
Не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації, оформленої карткою відмови №UA206050/2023/000166 та коригування митної вартості товару згідно Рішення №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваних рішень.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (надалі по тексту також МК України, Кодекс).
Митне оформлення за правилами регулювання положень частини 1 статті 248 коментованого Кодексу розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Кодексу слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.
Так, згідно зі статтею 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Із наведених положень слідує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів у разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.
Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.
- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR №4014521 від 25.05.2023 (а.с.28-29);
- міжнародна автотранспортна накладна (Road consignment note) CMR №4014522 від 25.05.2023 (а.с.30-31);
- акт №UA206050/2023/005217 від 31.05.2023 про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) (а.с.223);
- банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 03.01.2023 та від 02.03.2023 (а.с.34-36, 37-39);
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4486617 та №LS-4486618 від 25.05.2023 (а.с.40, 41);
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №R22122022 від 22.12.2022 (а.с.42-44);
- договір про надання послуг митного брокера №09/05/23 від 09.05.2023 (а.с.45-49);
- акт відбору взірців №7 від 05.06.2023 (а.с.247-248);
- акти зважування від 31.05.2023 за №230 і №231 (а.с.132-133);
- лист пояснення від 01.06.2023 (а.с.131).
Вищевказані документи підтверджують факт виконання зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу спортивного обладнання №R22122022 від 22.12.2022 на загальну суму 71 663,23 доларів США:
Зазначені документи містять усі необхідні реквізити сторін: продавця HEFEI MERRYBODY SPORTS CO., LTD "ХЕФЕЙ МЕРРІБОДІ СПОРТС КО., ЛТД" (Китайська Народна Республіка, "СN") та покупця ФОП ОСОБА_1 особисті підписи, а також відтиск печатки фірми (нерезидента) продавця. Окрім цього, такі документи містять детальний опис товару, який дає можливість ідентифікувати його, а також кількість та ціну товару.
Суд не знайшов фактичних і юридичних підставі вважати, що подані декларантом позивача 06.06.2023 до митного оформлення документи - декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура про отримання товару та банківські платіжні документи щодо сплати коштів за нього, за назвою і змістом не відповідали вимогам пунктів 1-4 частини другої статті 53 МК України.
В межах одного контракту мало місце оплата (74 323,23 USD) двома банківськими платежами за товар по договору купівлі-продажу спортивного обладнання №R22122022 від 22.12.2022, що проведено 02.03.2023 на суму 37 161,61 USD та 03.01.2023 на суму 37 161,62 USD відповідно (а.с.34, 37).
Згідно листа пояснення від 01.06.2023, наданого ФОП ОСОБА_1 митному органу, та який міститься в матеріалах справи, постачальник здійснив помилку у розрахунку об`єму контейнерів, та прорахував більшу кількість позицій. Постачальник зобов`язується додати товари, які не помістили у контейнер до наступного замовлення (а.с.230).
Отже, банківські платіжні документи від 02.03.2023 і від 03.01.2023, які стосуються товару, підтверджують факт виконання покупцем зобов`язання щодо оплати за товар, що відповідає правовій природі договору-купівлі продажу та реальному характеру його виконання (а.с.34, 37).
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про наявність сумнівів у правильності визначення ціни через відсутність у банківських платіжних документах від 02.03.2023 і від 03.01.2023 печатки уповноваженого банку, оскільки відповідно до приписів статті 53 МК України надання до митного органу банківських платіжних документів та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару не є обов`язковим.
Відповідач, зазначаючи про відсутність печаток на банківських платіжних документах та на експортній митній декларації країни виробника, не надав жодних належних та допустимих доказів того, як саме це вплинуло на митну вартість товару.
Водночас, позивачем під час розгляду справи надано суду засвідчені круглою печаткою АТ "ПриватБанк" банківські виписки про перерахунок коштів в іноземній валюті (долари США) із використанням системи SWIFT, про що свідчать номери відомостей унікального наскрізного референт трансакції : №f4516e901-fa93-48d9-8804-f8f82fe448d7 від 02.03.2023 і №4b740556-afc-4df9-a29c-f8f82fe448d7 від 03.01.2023.
Вказаними виписками підтверджується здійснення оплати ФОП ОСОБА_1 компанії HEFEI MERRYBODY SPORTS CO., LTD, 02.03.2023 у розмірі 37 161,61 USD і 03.01.2023 у розмірі 37 161,62 USD на підставі контракту №R22122022 від 22.12.2022 (а.с.34, 37).
Відповідач, окрім відсутності печатки фінансової установи, не навів будь-яких аргументів і мотивів з приводу того, що такі представлені банківські виписки про перерахунок коштів в іноземній валюті (долари США) із використанням системи SWIFT за своєю формою та зовнішнім виразом не відповідають типовому документу, який формується за допомогою відповідного програмного забезпечення чи комп`ютерного датку, і вимоги щодо оформлення якого затвердженні конкретною фінансовою установою та Національним банком України.
З приводу доводів відповідача в частині неподання позивачем митному органу морського перевізного документа (коносамента), то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Як пояснив позивач, та підтверджується матеріалами справи, у митній вартості товару враховано вартість морського перевезення, підтвердженням чого є рахунки №LS-4486617 від 25.05.2023 та №LS4486618 від 25.05.2023, згідно яких постачальником значиться ТОВ "Ламан Шипінг" (а.с.40-41).
Таким чином, на переконання суду, ненадання позивачем при декларуванні коносаменту не може свідчить про порушення останнім пункту 6 частини 2 статті 53 МК України, на що наголошує відповідач, оскільки у митній вартості задекларованого товару враховано вартість морського перевезення.
Крім того, декларантом долучено до митної декларації міжнародні автотранспортні накладні СМR №4014521 і CMR №4014522 від 25.05.2023, згідно яких перевізником значиться "ТОВ Рікое Україна" і "Альфа ВС-Транс". Зважаючи на те, що ТОВ "Ламан Шипінг" не позбавлене можливості залучати для виконання своїх зобов`язань перед позивачем за договором інші транспортні організації, що не спростовано відповідачем у спірному випадку, суд вважає належними документи, подані позивачем на підтвердження транспортних витрат.
В досліджуваному випадку суд також виходить із того, що в електронному повідомленні від 06.06.2023 про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, Івано-Франківська митниця не вказала, яка саме невідповідність виявлена в документах, які підтверджують митну вартість товару, що об`єктивно позбавило можливість декларанта надати власні пояснення для спростування виявленої митним органом невідповідності ваги поставленого і задекларованого товару під час митних консультацій (а.с.143).
З приводу застосування відповідачем у спірному випадку резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) та відсутності можливості послідовного використання методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за статтями 59 і 60 Митного кодексу України, суд виходить із наступних аргументів та мотивів.
Так як за приписами частини 2 статті 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті Кодексу (резервний метод), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, то суд відзначає, що при розгляді справи Митниця подала відомості із відповідного програмного забезпечення "Центральна база даних" Державної митної служби України - "Рівень цін по Центральній базі Даних (ЦБД)" (а.с.235-237).
Саме такими відомостями із Центральної бази Даних представник відповідача обґрунтовує доводи на підтвердження опрацювання цінової політики.
На переконання суду такі відомості не можливо врахувати у справі як належний доказ.
По перше, із вказаного відстеження неможливо зробити висновок, чи здійснено пошук аналогічного, чи ідентичного товару, в тому числі за фактичними обставинами, так як відповідачем обрано умови пошуку "100 найдешевших за кг" та не обрано "100 найдешевших за одиницю", не зважаючи на те, що товар заявлений позивачем до розмитнення за одиницю.
Доказів здійснення пошуку "100 найдешевших за одиницю" відповідач суду не надав.
По третє, відмінною є і загальна вага товару за такими деклараціями, зокрема, позивач по товару №1 декларує 40 553,20 кг, а за вказаними відповідачем деклараціями лише 13 722,8 кг і 11 835 кг відповідно; по товару №3 позивач декларує 1 775 кг, а за вказаною відповідачем декларацією лише 432 кг.
"Free on Board/Вільно на борту" (FOB) означає, що обов`язки продавця вважаються виконаними після його поставки товару на борт судна, призначеного продавцем, у пойменованому порту відвантаження.
"Carriage Paid To/Фрахт/перевезення оплачені до" (CPT) означає, що продавець несе витрати на перевезення до пункту призначення, у тому числі фрахту. Покупець оплачує страхування вантажу. Ризики переходять у момент доставки вантажу першому перевізнику.
Є очевидним, що обрання тої чи іншої умови поставки ("FOB", " CPT") суттєво впливають на вартість товару за контрактом. В розгляді справи відповідач не пояснив, яким чином ним співставлено такі різні умови постав і як це враховано при коригування митної вартості товару.
Суд також враховує й те, що Митниця не надала жодного доказу на засвідчення мотивів і обставин, визначених в рішенні про коригування митної вартості товарів UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023, зокрема "…під час аналізу цінової інформації, наявної в інтернет-ресурсах було встановлено, що цінові характеристики, зазначені у прайс-листі не відповідають задекларованим відомостям в поданій ЕМД".
Матеріали справи позбавлені будь-яких письмових чи електронних документів, із яких можна встановити: який саме аналіз цінової інформації, на яких конкретно інтернет-ресурсах, і які прайс-листи досліджувалися та оцінювалися Митницею при прийнятті оскаржуваного Рішення.
Окремо суд вважає за потрібне звернути увагу на положення пункту 2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України за №598 від 24.05.2012, за змістом яких у рішенні про коригування митний орган:
- поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо;
- у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Суд констатує, що відповідачем визначений обрахунок скоригованої вартості грубо порушує правила, встановлені для складання рішень про коригування митної вартості, адже, митний орган знівелював різницю в якісних, кількісних показника та виду товару, що завозився позивачем, від тих випадків, які використані у оскаржуваних рішеннях
З урахуванням вказаного, на переконання суду, позивачем подано до Митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.
Правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Протиправність рішення Митниці про коригування митної вартості товарів, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за основним методом та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.
По перше, суд констатує, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого статтею 64 МК України, не довів перед судом про наявність обґрунтованих застережень щодо застосування у спірних відносинах шостого методу, в тому числі в частині:
- не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості;
- наявності достатніх умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості товару.
По друге, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.
По третє, відповідач ні під час здійснення митного контролю спірного товару, ні у відзиві на позов не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані декларантом при митному оформленні товару, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки, зміни і підтирання окремих/усіх числових значень нанесених машинописним чи рукописним способом, або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за такий товар.
Суд зазначає, що згідно пункту 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023 не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Верховний Суд в постанові від 02.07.2020 за результатом розгляду справи №804/2061/17 зазначив:
"…Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №500060702/2017/000010/1 від 25.02.2017 року, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган…".
Зрештою, суд вважає, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Однак, контролюючим органом не доведено, що подані позивачем документи не підтверджують митну вартість товару, а також те, що позивач мав надати саме ті документи, які витребувано митним органом (загальна вимога надати банківські чи інші бухгалтерські документи, що підтверджують вартість самого товару, або за їх відсутності - висновок експертної організації), з огляду на зауваження щодо розбіжностей в митній декларації та долучених до неї документах щодо умов поставки (тобто фактично щодо можливого понесення позивачем додаткових витрат, які мали б бути включені до митної вартості товару тощо).
Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може бути самостійною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю (іншим обраним законним методою) та, як наслідок, коригування митної вартості таких товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Суд вказує на право декларанта (його уповноваженої особи) визначити митну вартість за основним методом. При визначенні вартості товару особа має надати митному органу необхідні і достатні відомості про митну вартість, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних.
Враховуючи вищевказане, суд констатує, що рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023 в порушення пунктів 1, 2 і 4 частини другої статті 55 МК України не містить:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, заявленої декларантом;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відтак Митниця, приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів, діяла не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин. Таким чином, суд дійшов висновку, що Рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023, є протиправними та таким, що підлягають до скасування.
Вирішуючи позовну вимогу щодо визнання протиправною і скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206050/2023/000166, суд виходить із наступного.
В свою чергу позивач, заявляючи позовну вимогу про визнання протиправною і скасування такої Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206050/2023/000166, у позовній заяві не наводить жодного обґрунтування підстав для визнання її протиправною.
Позовна заява не містить будь яких фактичних і юридичних підстав, якими позивач обґрунтовує вимогу про захист права чи законного інтересу в частині картки відмови №UA206050/2023/000166, яке як свідчать матеріали справи прийнято після 08.06.2023, тобто після Рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2023/000072/2.
В даному випадку суд звертає увагу на те, що до участі у справі позивачем як суб`єктом господарської діяльності залучено адвоката, як фахівця у галузі права, професійна діяльність якого полягає у здійсненні захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (частина 2 статті 9 КАС України).
В спірному випадку суд розглядає справу в межах позовних вимог, виходячи з тих підстав і обґрунтувань, які вказані представником позивача у позовній заяві.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання протиправною і скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206050/2023/000166, а позов вважає таким, що підлягає до часткового задоволення.
Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в загальному розмірі 5 368,00 гривень, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи платіжні інструкції №49 від 10.08.2023 на суму 2 684,00 гривень і №50 від 10.08.2023 на суму 2 684,00 гривень (а.с.1, 2).
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).
Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 073,60 гривень, що пропорційно становить 20% задоволених позовних вимог, з урахуванням обґрунтованості підстав позову.
Визначаючи коментований розмір пропорції як частка в задоволеному позові, суд виходить із змісту сформованих і визначених адвокатом юридичних та фактичних підстав позову, які при розгляді справи знайшли своє підтвердження лише у 20% від загального обсягу мотивів і аргументів адміністративного позову.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).
Позивач 11.10.2023 зареєстрував в суді клопотання про відшкодування судових витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 гривень, та просить їх стягнути із відповідача (а.с.206-209).
Відповідач, в свою чергу, подав заперечення на клопотання від 18.10.2023 за №7.21-10/6/296, в якому заперечив щодо стягнення судом витрат з відповідача в розмірі 7 000,00 гривень, вказуючи на обставину їх не співмірності (а.с.211-213).
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження факту залучення адвоката і понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 гривень, позивачем долучено: договір №2023/20 від 24.07.2023 про надання професійної правничої допомоги, укладений між адвокатом Дрогомирецьким І.М. та ФОП ОСОБА_1 (а.с.75-77); ордер на надання правової допомоги серії АТ №1048045 від 14.08.2023 (а.с.78); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001503 від 10.04.2019 (а.с.74); копію акта приймання-передачі послуг від 06.10.2023 за договором про надання професійної правничої допомоги №2023/20 від 24.07.2023 (а.с.208); платіжна інструкція №53 від 09.10.2023 про сплату за послуги за договором про надання професійної правничої №2023/20 від 24.07.2023 в сумі 7 000,00 гривень, отримувач ОСОБА_2 (а.с.209).
Згідно акта приймання-передачі послуг від 06.10.2023 за договором про надання професійної правничої допомоги №2023/20 від 24.07.2023 адвокатом Дрогомирецьким І.М. надано такі адвокатські послуги: проведення попереднього аналізу справи, у тому числі ознайомлення з матеріалами справи, збір інформації та документів, оформлення доказової бази відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України; підготовка позовної заяви; опрацювання поданого відповідачем відзиву на позов та підготовка відповіді на відзив на позов. Загальна вартість наданих послуг складає 7 000,00 гривень без ПДВ (а.с.208).
Відтак, представником позивача надані належні документи, що дають підстави для розгляду судом питання відшкодування витрат на користь ФОП ОСОБА_1 .
Так, оцінюючи характер наданої адвокатом Дрогомирецьким І.М. правничої допомоги відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №2023/20 від 24.07.2023 та згаданого акта приймання-передачі послуг від 06.10.2023, слід виходити із наступного.
Суд звертає увагу на те, що розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справ.
Таким чином, справа №300/5477/23 відноситься до справ незначної складності, а тому не потребує значних зусиль для підготовки позовної заяви та доказів до неї.
При цьому, суд звертає увагу на те, що Єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість аналогічних справ за предметом спору адміністративних справ незначної складності, які могли бути використані представником позивача як правові позиції суду під час підготовки позовної заяви та значно спростили процес та час, затрачений на її написання та визначення обсягу необхідних доказів у справі.
Окрім цього, суд зазначає, що підстави позовної заяви не містять належних і достатніх обґрунтувань у відношенні до заявлених позивачем позовних вимог, а зібрані представником позивача та подані суду докази не становили значний обсяг та в своїй основі складалися з тих документів, які були долучені позивачем митному органу в процесі митного оформлення товару.
"74. Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
75. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
76. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним."
З огляду на вищевказане, суд переконаний, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача, є дещо завищеним та неспівмірним із складністю і характером даної справи.
Підсумовуючи свої аргументи і мотиви, суд вважає справедливим можливе відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 400,00 гривень, які також підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Сторонами не подано будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №UA206000/2023/000072/2 від 08.06.2023.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43971364) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43971364) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 400,00 гривень (одна тисяча чотириста гривень нуль копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача Дрогомирецький Ігор Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001503 від 10.04.2019, ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1048045 від 14.08.2023), вул. Індустріальна, 34, офіс 222, м. Івано-Франківськ, 76014;

відповідач Івано-Франківська митниця Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43971364), вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005.

Суддя Чуприна О.В.