Справа № 160/31721/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2),в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу період навчання з 01.09.1996року по 24 травня 1998 року та з 30 червня 1998 року по 25 червня 1999 року у Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова та період роботи з 30 серпня 2023 року по момент прийняття рішення до страхового та пільгового стажу та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з дня звернення за пенсією, а саме: з 29 вересня 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та при призначенні врахувати статтю 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80% її середньої заробітної плати, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача-2 засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); розрахунок страхового стажу, в тому числі пільгового, станом на час звернення 29.09.2023.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
До відзиву відповідачем-2 долучено витребувані докази.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзиви не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог статей 257-262 КАС України, а також з урахуванням того, що з 19.02.2024 по 23.02.2024, включно, суддя Бухтіярова М.М. брала участь у підготовці суддів для підтримання кваліфікації, що проводився Національною школою суддів України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_3 , виданий 21.11.2017, орган, що видав 1237; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
29.09.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (ч.3 ст. 114 Закону).
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №51 від 06.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Означене рішення №51 від 06.10.2023 обґрунтоване наступним.

Згідно з наданими документами страховий стаж становить 26 років 3 місяці урахуванням кратності - 49 років 03 місяці 26 днів. Стаж позивача, згідно із Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних, з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 р. №202, становить 23 роки 8 місяців 22 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу та стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці зараховано всі період. З огляду на зазначене, керуючись ст. 45 Закону № 1058, п. 4.3 Порядку від 25.11.2005 № 22-1, вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058.

03.11.2023 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань пенсійного забезпечення.

Листом №0400-010304-8/180082 від 10.11.2023 відповідачем-2 повідомлено, що відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання за спеціальністю в професійно-технічних навчальних закладах зараховується до пільгового стажу роботи лише при визначенні права на пільгову пенсію та за умови, якщо впродовж трьох місяців після закінчення навчання особа працевлаштувалася за набутою (пільговою) професією. Згідно з диплому НОМЕР_2 ОСОБА_1 навчався з 01.09.1996 по 25.06.1999 у Донецькому гірничому технікумі ім. Є.Т Абакумова, за спеціальністю технологія підземної розробки корисних копалин та присвоєно кваліфікацію гірничого техніка.Таким чином, період навчання в технікумі з 01.09.1996 по 24.05.1998 та з 30.06.1998 по 25.06.1999 позивачу зараховано на загальних підставах.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 51 на дату звернення 29.09.2023 страховий стаж позивача з урахуванням перетину періодів становить 26 років 03 місяці 26 днів, додаткові роки за Список №1 23 роки 0 місяців 0 днів, всього для розрахунку 49 років 03 місяці 26 днів, до пільгового зараховано наступні періоди:

- з 25.05.1998 по 16.06.1998 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 0 місяців 22 дні;

- з 17.06.1998 по 29.06.1998 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 0 місяців 13 днів;

-з 01.09.1999 по 25.10.2000 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 1 рік 01 місяць 25 днів;

- з 26.10.2000 по 31.12.2003 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 3 роки 02 місяці 06 днів;

- з 01.01.2004 по 15.02.2004 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 02 місяці 0 днів;

- з 16.02.2004 по 14.05.2004 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 04 місяці 0 днів;

- з 15.05.2004 по 31.07.2004 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 03 місяці 0 днів;

- з 01.08.2004 по 22.11.2005 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 1 рік 04 місяці 0 днів;

- з 23.11.2005 по 29.05.2007 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 1 рік 07 місяців 0 днів;

- з 15.10.2007 по 23.11.2008 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 1 рік 02 місяці 0 днів;

- з 24.11.2008 по 30.10.2011 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 3 роки 00 місяців 0 днів4

- з 01.11.2011 по 01.03.2012 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 05 місяців 0 днів;

- з 02.03.2012 по 23.11.2021 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 9 років 09 місяців 0 днів;

- з 24.11.2021 по 31.12.2021 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 02 місяці 0 днів;

- з 01.01.2022 по 31.01.2022 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 0 років 01 місяць 0 днів.

- з 01.02.2022 по 29.06.2023 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в 1 рік 05 місяців 0 днів.

Не погодившись з рішенням №51 від 06.10.2023 про відмову у призначенні пенсії, з не зарахуванням до пільгового стажу періодів навчання з 01.09.1996 по 24.05.1998 та з 30.06.1998 по 25.06.1999, а також періоду роботи з 30.08.2023 року до моменту прийняття рішення до страхового та пільгового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 114 Закону №1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За змістом частини п`ятої статті 114 Закону № 1058-IV, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Перелік робіт та професій, зайнятість на яких протягом 25 років дає право на призначення пенсії незалежно від віку, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (далі Постанова №202).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років

Відповідно до статті 62Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788)основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Період навчання у закладах вищої освіти, професійних навчально-виховних закладах, підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо не зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1996 по 24.05.1998 та з 30.06.1998 по 25.06.1999, а також щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 30.08.2023 по день прийняття рішення.

Щодо періоду навчання.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_4 від 11.01.1999, позивач у періоді з 01.09.1996 по 25.06.1999 навчався в Донецькому гірничому технікумі ім.Є.Т.Абакумова та з 01.09.1999 був прийнятий на роботу підземним гірничим 3 розряду з повним робочим днем в шахті (записи 4-5).

Згідно із дипломом молодшого спеціаліст серії ІЛ ВЕ №006974 від 25.06.1999, додатку до диплому молодшого спеціаліста позивач здобув освіту в Донецькому гірничому технікумі ім.Є.Т.Абакумова за спеціальністю «технологія підземної розробки корисних копалин» та рішенням державної кваліфікаційної комісії від 25.06.1999йому присвоєно кваліфікацію гірничого техніка.

Матеріалами справи також підтверджено, що під час навчання позивач проходив виробничу практику в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на посаді учня гірника підземного з повним робочим днем у шахті у період з 25.05.1998 по 16.06.1998 та на посаді гірника підземного з повним робочим днем у шахті у період з 17.06.1998 по 29.06.1998, що підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.06.2023 №1/2062.

За змістом частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються, зокрема, періоди навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Тобто, в контексті зазначених приписів законодавства, можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів.

Закон УРСР від 28.06.1974 № 2778-VIII «Про народну освіту» відносив технікуми до середніх спеціальних навчальних закладів, а Закон України від 23.05.1991 № 1060-XII «Про освіту» (в редакції, яка була чинною до 06.09.2014) - до вищих навчальних закладів (стаття 43 Закону).

За таких обставин, Донецький гірничий технікум ім.Є.Т.Абакумова не відноситься до професійно-технічних навчальних закладів, час навчання в яких зараховується до пільгового стажу.

Поряд з цим, судом враховано, що періоди навчання позивача частково співпадають з періодом його роботи в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» учнем гірника підземного у періоді з 25.05.1998 по 16.06.1998 та гірником підземним у періоді з 17.06.1998 по 29.06.1998 під час виробничої практики.

З довідки ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 19.06.2023 №1/2062 також вбачається, що позивач працював повний робочий день у шахті на вказаних посадах з оплатою згідно з тарифної ставки гірника підземного за період з 25.05.1998 по 16.06.1998 та з 17.06.1998 по 29.06.1998, що передбачено Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1.1010100а постанови КМУ № 162 від 11.03.1994.

З розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 51 на дату звернення 29.09.2023 вбачається, що періоди роботи з25.05.1998 по 16.06.1998 та з 17.06.1998 по 29.06.1998зараховані позивачу до пільгового стажу (ст.14, постанова №202, підземні роботи, Сп.1).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що у спірний період (з 01.09.1996 по 24.05.1998 та 30.06.1998 по 25.06.1999) позивач навчався у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР), то відповідачем цілком правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача періодів його навчання (за виключенням періодів проходження виробничої практики), тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що час навчання у вищому навчальному закладі можливо зарахувати виключно до загального трудового стажу, порушень з боку відповідача в цій частині судом не встановлено, а матеріали справи не містять .

Щодо періоду роботи з 30.08.2023 по день прийняття рішення.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_4 від 11.01.1999, позивач з 01.02.2022переведений майстром гірничим підземним з повним робочим днем у шахті (запис 27).

Подальших записів щодо трудової діяльності трудова книжка не містить.

Суд зазначає, що у таких випадках законодавцем обумовлена необхідність надання довідок уточнюючого характеру на підтвердження пільгового стажу роботи на відповідних посадах або за професіями.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до заяви про призначення пенсії надавалась довідка ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 29.08.2023 №566про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно працює в ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) за наступними професіями: з 01.01.2022 по 31.01.2022 - підземним заступником начальника дільниці ПР-6 з повним робочим днем у шахті; з 01.02.2022 по 29.08.2023 гірничим майстром підземним дільниці ПР-6,5 з повним робочим днем у шахті, відповідно до ч.3 ст. 114 Закону №1058-ІV, і такі періоди зараховані позивачу до пільгового стажу (ст.14, постанова №202, підземні роботи, Сп.1).

Водночас, в матеріалах справи відсутні відомостей щодо подальшої трудової діяльності позивача, а також належні доказина підтвердження пільгового стажу роботи на відповідних посадах або за професіями, починаючи з 30.08.2023, тоді як підтвердження зайнятості повний робочий день на відповідних роботах та у відповідних особливих умовах є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах. І таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, проте, у разі відсутності в ній необхідних записів, подання уточнюючої довідки є обов`язковим.

Доказів подання відповідачу довідки(ок) уточнюючого характеру на підтвердження пільгового стажу роботи на відповідних посадах або за професіями за спірний період (з 30.08.2023 по дату прийняття рішення) із зазначенням характеру виконуваної роботи, віднесення даної професії до відповідних Списків, що надає право на призначення пільгової пенсії, та інформації про зайнятість на таких роботах повний робочий день, позивачем не надано, а матеріали не містять.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови роботодавця надати його працівнику довідку, яка підтверджує пільговий характер роботи, така особа в має можливість скористатись своїм правом на судовий захист у іншому процесі (цивільному), пред`явивши позов до товариства щодо видачі відповідної довідки.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.07.2019 у справі № 336/3067/17.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у зазначеному рішенні зазначив, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах необхідно підтвердити пільговий характер умов праці, уточнюючою довідкою підприємства, саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до відповідача, надавши такі документи.

Посилання позивача в обґрунтування позову на пільгові довідки №1/2062 від 19.06.2023, від 21.08.2023 №815 не враховують спірних відносин, оскільки такі довідки містять відомості щодо інших періодів роботи, а відтак не можуть підтвердити пільговий стаж позивача, починаючи з 30.08.2023.

При цьому, судом враховано, що страховий стаж може бути обчислений за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Однак, відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) будь-які відомості по застрахованій особі ОСОБА_1 , починаючи з липня 2023 року по грудень 2023 року, відсутні.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно не зараховано позивачу до страхового та пільгового стажу періодів його роботи з 30.08.2023 по 06.10.2023 (дата прийняття рішення), оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження стажу роботи, в тому числі пільгового, за відповідний період.

Зважаючи на викладене, оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії від 06.10.2023 №51 прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, правові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд.15), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова