Справа № 140/31258/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/31258/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ Запорізькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.09.2023 № 35 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до статті 26 закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 31.08.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.10.1981.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в серпні 2023 року звернулася із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про призначення пенсії.

07.09.2023 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення № 35 про відмову у призначенні пенсії по віку. До страхового стажу не було зараховано періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.10.1981, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка, що не відповідає порядку ведення трудових книжок.

Позивач вважає, що у неї є достатньо страхового стажу для призначення пенсії, а відповідач безпідставно не враховує періоди її трудової діяльності, що підтверджуються записами трудової книжки, які завірені підписами та печатками підприємств. Записи містять усі необхідні відомості щодо прийому, переведень та звільнення її з роботи, як цього вимагає чинне законодавство. Тобто, за вказані спірні періоди в трудовій книжці наявні всі необхідні відомості для зарахування їх до загального стажу роботи.

При цьому зазначає, що тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які зазначені у трудовій книжці, не може покладатись на особу, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист. Враховуючи наведене вище вважає, що до страхового стажу роботи підлягає зарахуванню вказані у трудовій книжці періоди, що в сукупності є достатнім для призначення та виплати пенсії. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі; її розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що позивачу правомірно було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, вказаних у трудовій книжці, оскільки, вона оформлена із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок №58 від 29.07.1993, а саме в трудовій книжці відсутня печатка на титульній сторінці, а тому до страхового стажу не можуть бути зараховані зазначені в ній періоди роботи. З врахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 у відзиві на позов також заперечив позовні вимоги із тих самих правових підстав, що і відповідач 1.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 14.03.2023 позивач звернулася із заявою до ГУ УПФ у Волинській області про призначення пенсії.

07.09.2023 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення № 35 про відмову у призначенні пенсії за віком. У рішенні вказано, що вік заявника на дату звернення складає 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058-ІV після досягнення віку становить 30 років. Страховий стаж позивача становить 26 роки 01 місяців 19 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зарахована трудова книжка серії НОМЕР_1 від 06.10.1981, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка (а.с.20).

Отже, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За нормами статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як вже встановлено судом, позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.10.1981, оскільки відсутня печатка на титульній сторінці трудової книжки.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача 2, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, шо усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктами 2.11. та 2.12. Інструкції, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Судом досліджено копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.10.1981, оформленої на ОСОБА_1 .

Розділ Відомості про роботу трудової книжки позивача містить записи щодо її трудової діяльності у спірні періоди: з 05.10.1981 по 23.12.2011 (записи 1-16).

Записи про прийняття та звільнення з роботи містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, а також завірені підписом відповідальної особи та за необхідності скріплені печаткою, не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, а тому не викликають сумнівів.

Таким чином, доводи відповідача 2, щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності із таких підстав, що в трудовій книжці позивача відсутня печатка на титульній сторінці є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

У даному випадку слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 10.12.2020 у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

Відтак, періоди роботи позивача зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.10.1981, з 05.10.1981 по 31.12.1999 на різних роботах повинні бути зараховані до її страхового стажу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до переконання, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно не зараховано зазначені періоди до страхового стажу позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.09.2023 №35 є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію, зарахувавши до страхового стажу всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.10.1981, суд зазначає наступне.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягнула віку 60 років та набуде право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу не менше 30 років.

Як слідує з розрахунку, зарахованого відповідачами страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 26 років 1 місяць 19 днів (а.с.44 ), про що також вказано в оскаржуваному рішенні. Тобто до страхового стажу позивача зараховані періоди з 01.10.2000 по 31.01.2022 за даними реєстру застрахованих осіб, а також враховано періоди навчання та догляду за дітьми, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже, зараховані до страхового стажу періоди, повторному зарахуванню не підлягають, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Додатково до зарахування до страхового стажу підлягають періоди роботи позивача вказані у трудовій книжці згідно записів № 1 - частково № 10 (з 01.01.2000 вже зараховано), а саме за період з 05.10.1981 по 31.12.1999.

За приписами частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відтак, виходячи із наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що оскільки позивач досягла пенсійного віку та за умови зарахування періоду роботи з 05.10.1981 по 31.12.1999 у неї наявний достатній страховий стаж роботи, тому вона має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, з 31.08.2023.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.09.2023 №35 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач зверталася із заявою про призначення пенсії) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 05.10.1981 по 31.12.1999 (записи № 1- частково № 10 до 31.12.1999 Розділу Відомості про роботу) згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.10.1981 та призначити і виплачувати пенсію по віку відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 31.08.2023.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ Запорізькій області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 29 від 02.10.2023 (а.с. 10). Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача 2 в повному обсязі, оскільки часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права, обраного судом, а не підставності заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.09.2023 №35 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 31 серпня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи (записи № 1- частково № 10 до 31.12.1999 Розділу Відомості про роботу) згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.10.1981.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний номер 13358826).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158б, ).

Суддя Р.С. Денисюк