Справа № 396/136/24
Суддя: Русіна А. А.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 396/136/24
Провадження № 2-а/396/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Оладенко М.С.,

представника позивача адвоката Єльнікова Н.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Єльнікової Н.О.

представника відповідача Крецула О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням, в залі суду м. Новоукраїнка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), від імені якого діє представник адвокат Єльнікова Наталя Олександрівна (27100, м.Новоукраїнка, Кіровоградська область, вул.Соборна,50/2) до Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (27100, м.Новоукраїнка, Кіровоградська область, вул.Соборна,78) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Єльнікова Н.О. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 144/2023 від 27.10.2023 року, винесену начальником Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковником Бут О.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн, закривши провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2023 року позивачем отримано повістку про виклик на 06.09.2023 року до Новоукраїнського РТЦК та СП. При отриманні повістки він повідомив про неможливість прибуття на вказану дату, оскільки має фермерське господарство, і йому необхідно зібрати врожай. Відразу, після збору врожаю, зобов`язувався з`явитися до РТЦК самостійно. 17 жовтня 2023 року позивач з`явився до Новоукраїнського РТЦК та СП, де в одному із кабінетів РТЦК, на нього склали та вручили протокол № 144/2023 від 17.10.2023 року про адміністративне правопорушення, за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Вважає, що даний протокол складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП України, жодного пункту чинного законодавство щодо складення протоколу не дотримано. На вказану дату позивач разом з адвокатом з`явилися до ІНФОРМАЦІЯ_1 на засідання комісії, їх прізвища записали в журнал відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак співробітник РТЦК та СП повідомив, що засідання переноситься на 28.10.2023 рік, про що вручив повістку. 28.10.23 року розгляд даної справи відклали на 30.10.2023 року. Позивач прибувши на вказану дату, поспілкувавшись з співробітником ІНФОРМАЦІЯ_1 , пішов проходити медичну комісію. При цьому ніхто йому не повідомляв, що його справу розглянуто 27.10.2023 року і його притягнуто до адміністративної відповідальності. Проте, що на нього складено постанову він дізнався 12 січня 2024 року від спеціаліста «Приватбанку», яка повідомила, що на його рахунки накладено арешт Новоукраїнським відділом ДВС. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що не був присутній особисто на комісії під час розгляду його адміністративної справи, він був позбавлений скористатися правом на правничу допомогу, та взагалі надати пояснення про поважність неявки за повісткою, адже на думку позивача збір врожаю, особливо у військовий час, є поважною причиною неявки, тому просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн та закрити провадження у справі.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду 25.01.2024 року позивачу поновлено строк для звернення до суду із даним позовом, прийнято справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача 07.02.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої доводи обгрунтовує тим, що позивача було належним чином повідомлено про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак позивач проігнорував виклик і у визначений час не з`явився, таким чином не виконав свій обов`язок передбачений Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про що було складено протокол та винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП України, яку направлено до сільської ради за місцем проживання позивача для вручення останньому.

27.02.2024 року представник позивача адвокат Єльнікова Н.О. через канцелярію суду подала клопотання про її допит як свідка.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Вважає, що хвороба батька та необхідність збирання врожаю, є поважними причинами його неявки за повісткою до РТЦК.

Представник позивача в судовому засіданні адвокат Єльнікова Н.О. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Також, підтримала клопотання про її допит як свідка та просила його задовольнити.

Представник відповідача Новоукраїнського РТЦК та СП Крецул О.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка представник позивача адвокат Єльнікова Н.О., на підтвердження факту явки позивача 27.10.2023 року до Новоукраїнського РТЦК, пояснила, що позивач разом з нею з`явилися на вказану дату, записалися в журналі відвідувань РТЦК. Після чого позивач піднявся в один із кабінетів даної установи, де йому повідомили, що засідання комісії переноситься на 13.00 год. Вони прийшли на вказаний час, але ОСОБА_1 повідомили, що розгляд переноситься на 28.10.2023 року, а 28.10.23 року перенесли на 30.10.2023 року. Саме 30.10.2023 року один із співробітників РТЦК повідомив позивача, що його не будуть притягувати до відповідальності за складеним протоколом. Хто саме із співробітників РТЦК їй не відомо. З приводу розгляду справи та її перенесення на інші дати вони до РТЦК не зверталися.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши сторін, їх представників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та не заперечується самим позивачем, що 05.09.2023 року ОСОБА_1 вручена повістка, відповідно до якої він повинен 06.09.2023 року о 09:00 годині з`явитися до Новоукраїнського РТЦК та СП.

Проте, ОСОБА_1 у визначений час до Новоукраїнського РТЦК та СП, чим порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії правового стану в державі «військовий час», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Так, 17.10.2023 року начальником Новоукраїнського РТЦК та СП майором Ніколенком В.О., відносно ОСОБА_1 складено протокол №144/2023 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП (а.с.10).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №144/2023 17.10.2023 року вбачається, що гр. ОСОБА_1 являючись військовозобов`язаним, 05.09.2023 року був оповіщений за місцем проживання про необхідність явки на 09:00 на 06.09.2023 року до Новоукраїнського РТЦК та СП, ігноруючи законні вимоги Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії правового стану в державі «військовий час» в зазначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув, причини своєї неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП. Гр. ОСОБА_1 роз`яснено ст.63 Конституції України його права та обов`язки, передбачені ст. 258, ст.268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 27.10.2023 року у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено», гр. ОСОБА_1 про поважність неявки за викликом по повістці, вказав що зайнятий роботою у фермерському господарстві, проживає сам, утримує батьків, тому не мав змоги з`явитися за викликом до РТЦК. Поважних причин передбачених Законом України для неприбуття до РТЦК та СП не мав. Протокол було складено в присутності ОСОБА_1 та вручено йому, що останнім не заперечується.

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення №144/2023 від 27.10.2023 року, винесеної начальником підполковником Новоукраїнського РТЦК та СП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 5100 грн (а.с.11).

ОСОБА_1 копію вказаної постанови того ж дня не отримав про, що свідчить відсутність дати її отримання та підпису позивача, при цьому копія постанови була направлена позивачу за місцем проживання для вручення працівниками сільської ради 27.10.2023 року. З постановою позивач ознайомився лише 18.01.2024 року, даний факт стороною відповідача не спростовано.

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення №144/2023 від 27 жовтня 2023 року протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові відповідача, суд зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Отже, 06.09.2023 року (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Абзацом 3 ч.9 ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військово- зобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 28 липня 2010 року №673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори», якою визначено виключний перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а саме: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Згідно ст.235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Дослідивши зміст протоколу, суд зазначає, що він містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 256 КУпАП. Крім того, позивач не заперечує факт отримання протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, при цьому будь-яких зауважень щодо його змісту, при отриманні останній не висловлював, що також ним не заперечується.

Суд зазначає, що посилання сторони позивача на порушення вимог ст.256 КУпАП, допущені помилки під час складання протоколу, не спростовують суті вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо порушення відповідачем норм чинного законодавства при складанні протоколу.

При цьому, позивачем не спростовано факт порушення ним ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Стороною позивач не заперечуєься, що позивач не з`явився за викликом до Новоукраїнського РТЦК та СП по повістці на 06.09.2023 року.

В обґрунтування наявності поважних причин, які перешкоджали прибути у визначений в повістці день та час до Новоукраїнського РТЦК та СП на 06.09.2023 року, ОСОБА_1 послався на збір врожаю, оскільки має фермерське господарство.

Відповідно до постанови КМУ від 28 липня 2010 року №673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» збір врожаю не є поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

В судовому засіданні, як одну із підстав поважності неявки до РТЦК позивач послався на хворобу батька, проте будь-яких доказів на доведення даних обставни суду не надав.

Інших поважних причин неявки за повісткою позивачем та його представником не зазначено, доказів в цій частині не надано.

Твердження позивача, що він разом із представником з`явився 27.10.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою особистої участі та надання пояснень поважності неявки до РТЦК за повісткою, суд не бере до уваги, так як журнал відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_1 на який посилається сторона позивача, до матеріалів справи не долучено, як і інші докази, які б свідчили про явку сторони позивача до Новоукраїнського РТЦК на вказану дату, в матеріалах справи відсутні.

Суд кретично відноситься до пояснень представника позивача наданих в якості свідка, оскільки остання є зацікавленою особою у даній справі.

В силу положень ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених у справі обставин та вищезазначених норм законодавства, суд приходить до висновку, що постанова начальника Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковника Бут О.В. 144/2023 від 27.10.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн є правомірною та не підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що сторона позивача не довела протиправності винесеної відносно нього постанови 144/2023 від 27.10.2023 року, а матеріали справи не містять відомостей, які б спростували факти, встановлені в оскаржуваній постанові, та надали б суду підстав дійти висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення, суд приходить до переконання, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст.2, 5-9, 72-77, 90, 243-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Повний текст рішення суду складено 27.02.2024 року.

Суддя: А. А. Русіна