Справа № 520/1482/23
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 лютого 2024 року справа №520/1482/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді - Ніколаєвої Ольги Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання - Мадіної Вікторії Вікторівни,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Крупської Катерини Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання, скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківської обласної прокуратури (далі по тексту відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Харківської обласної прокуратури від 15.12.2022 №1902к про звільнення позивача;

- поновити позивача в органах прокуратури України на посаді прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що його звільнено з посади прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області та з органів прокуратури. На переконання позивача, оскаржуваний наказ керівника обласної прокуратури «Про звільнення» від 15.12.2022 №1902к є протиправним, оскільки його волевиявлення стосовно звільнення з посади не було добровільним, приймалось емоційно та під тиском.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідачем 16.02.2023 до суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що наказ про звільнення позивача видано на підставі, у спосіб та у межах повноважень, що передбачені чинним законодавством України, відтак вважає, що позовні вимоги є безпідставними.

У період з 15.07.2023 по 06.08.2023, 12.10.2023 та з 15.11.2023 по 03.12.2023, з 01.01.2024 по 13.01.2024 суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши доводи сторін, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач, з липня 2009 року по 15.12.2022 працював в органах прокуратури Харківської області (з 11.09.2020 перейменовано у Харківську обласну прокуратуру згідно наказу Генерального прокурора «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» від 03.09.2020 №410 без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань).

З березня 2021 року позивача призначено на посаду прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області.

Позивач подав на ім`я керівника обласної прокуратури - ОСОБА_2 , заяву наступного змісту: «Прошу Вас звільнити мене з органів прокуратури за власним бажанням з 15.12.2022».

На підставі вказаної заяви, наказом керівника обласної прокуратури Харківської області «Про звільнення» від 15.12.2022 №1902-к позивача звільнено з посади прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області та з органів прокуратури, за власним бажанням на підставі пункту 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.12.2022.

Листом від 15.12.2022 №07-184 вих-22 позивача проінформовано про його звільнення з посади прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області та з органів прокуратури з 15.12.2022.

Вважаючи наказ керівника Харківської обласної прокуратури від 15.12.2022 №1902-к протиправним, у зв`язку з відсутністю власного бажання звільнення з посади прокурора, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі по тексту Закон України №1697-VII).

Згідно із частиною 1 статті 16 Закон України №1697-VII незалежність прокурора забезпечується, у тому числі особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Положенням частинами 3 вказаної статті Закону України №1697-VII передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені статтею 51 Закону України №1697-VII.

Зокрема, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням.

У статті 58 Закону України №1697-VII передбачено особливості звільнення прокурора з посади у разі подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням.

Так, правилами цієї статті унормовано, що прокурор незалежно від мотивів має право подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням у будь-який час свого перебування на посаді.

Заява про звільнення за власним бажанням подається особі, уповноваженій цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора.

Прокурор продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до статті 222 Кодексу законів про працю України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Нормами спеціального законодавства не врегульовано процедуру розгляду заяви прокурора про звільнення за власним бажанням, тому слід враховувати наступні положення трудового законодавства.

Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Системний аналіз наведених правових норм вказує, що гарантії незалежності прокурора обумовлюються, у тому числі особливим порядком призначення на посаду та звільнення з посади. Звернення прокурора із заявою про звільнення за власним бажанням є правом прокурора, яке не підлягає додатковому обґрунтуванню (мотивуванню).

Норми спеціального законодавства свідчать про те, що у такому випадку прокурор продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За загальним правилом трудового законодавства, з огляду на обов`язок працівника попередити власника або уповноваженого за два тижні до наступного звільнення, на визначення дати звільнення працівника за власним бажанням впливають наявність поважних підстав або відсутність таких.

Згідно з переліком поважних мотивів (причин), наведених у частині 1 статті 38 КЗпП України, вихід на пенсію є поважною причиною (мотивом) для звільнення працівника у строк, зазначений ним у заяві.

Суд вважає, що роботодавець не має права висувати до працівника будь-які вимоги при звільненні за власним бажанням. Зокрема, неподання обхідних листків, не завершення дорученої роботи, інші обставини не звільняють роботодавця від обов`язку припинити трудовий договір і провести з працівником повний розрахунок та видати йому оформлену трудову книжку.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації .

Водночас, як встановлено судом та підтверджено під час розгляду справи, у заяві про звільнення з посади за власним бажанням позивач самостійно зазначив дату, з якої має бути реалізовано його звільнення.

Будь-які заперечення від керівника органу прокуратури чи перешкоди в реалізації цього права позивача були відсутні.

Матеріали позовної заяви та справи не містить визначених законом доказів про застосування до нього безпідставних заходів впливу, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що внаслідок обставин, що склалися на момент написання заяви про звільнення його волевиявлення про звільнення мало емоційний характер і не відповідало дійсному бажанню.

Посилання позивача на те, що написанням і поданням заяви про звільнення за власним бажанням він у такий спосіб хотів уникнути сильного душевного хвилювання, у спірних правовідносинах не мають правового значення, оскільки, одержавши відповідну заяву, керівник органу прокуратури має діяти у порядку та спосіб, встановлені законодавством.

Водночас, допитаний судом свідок - ОСОБА_3 , повідомив суду, що під час затримання позивача відповідними органами у приміщенні Чугуївської окружної прокуратури Харківської області він прибув до позивача для захисту його інтересів. Вказав, що в його присутності позивачем було написано заяву про звільнення за пропозицією працівників ДБР. Зазначає, що вказана заява була написана під тиском співробітників ДБР, оскільки, на думку позивача, інші варіанти були відсутні. Повідомив, що співробітники прокуратури присутні не були.

У ході судового розгляду цієї справи сторонами повідомлено про відсутність інших осіб, окрім тих, які були допитані судом як свідки, які могли б повідомити суду обставини написання позивачем рапорту про звільнення та його погодження керівником.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, ні позивач, ні його представник не зверталися до відповідних органів із визначеною у законодавчому порядку заявою щодо протиправних дій та тиску на нього під час затримання, як це визначено положеннями частини шостої статті 206 Кримінально-процесуального кодексу України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом позивачем про те, що рапорт на звільнення позивачем було написано під примусом та психологічним тиском співробітниками ДБР.

У постанові від 26.10.2016 у справі №6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Відтак, відповідно статті 58 Закону України «Про прокуратуру» позивач мав продовжувати здійснювати свої повноваження не пізніше прийняття рішення про його звільнення.

Оцінюючи докази та доводи позивача про його вимушеність звернутись із заявою про звільнення, суд дійшов висновку про те, що тиск, як примус до звільнення, має бути очевидним, конкретно вираженим спонуканням від індивідуально визначеної особи (осіб), яке не залишає будь-якої можливості діяти в інший спосіб інакше як звільнення.

При цьому, що сам по собі факт здійснення у відношенні нього заходів організаційного впливу з метою винайдення підстав для звільнення, не є достатнім доказом упередженого чи дискримінаційного ставлення та, важливо, примушенням до звільнення зі служби.

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін.

Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій.

Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Відтак, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.07.2018 справа №821/761/17 (К/9901/20997/18).

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене у сукупності, оскільки позивач реалізував своє право та подав заяву про звільнення з посади за власним бажанням із визначенням конкретної дати звільнення, будь-які заперечення з приводу поданої заяви у керівництва були відсутні, обставини, які б свідчили про застосування до позивача тиску та примушування його до написання цієї заяви, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження, суд вважає, що при виданні оскаржуваного наказу відповідач діяв з дотриманням норм чинного законодавства, на виконання своїх повноважень, обґрунтовано, тому підстави для скасування наказу відповідача, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку відсутні.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Предметом спору у даній справі є поновлення позивача на посаді.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи те, що позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Харківської обласної прокуратури (вулиця Богдана Хмельницького, 4, місто Харків, Харківська область, 61001, ) про визнання, скасування наказу, поновлення на посаді - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2024.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА