Справа № 260/158/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2024 рокум. Ужгород№ 260/158/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 18 грудня 2023 року №59; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період його роботи у кооперативі «Весна», а саме: з 28 травня 1989 року по 28 березня 1999 року та призначити пенсію по інвалідності, починаючи з часу набуття ним права на пенсію.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2023 року він звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак у задоволенні такої було відмовлено з огляду на недостатність страхового стажу. Так, до такого не було зараховано окремі періоди роботи, оскільки на печатці, якою завірені відповідні записи трудової книжки, відсутній ідентифікаційний код підприємства. Вказане рішення відповідача 2 позивач вважає протиправним, оскільки працівник не може відповідати за повноту та правильність оформлення документів на підприємстві. Окрім того, законодавчо встановлений обов`язок привести печатки у відповідності до вимог Господарського кодексу України, в тому числі, стосовно зазначення на таких ідентифікаційного коду підприємства, покладено на юридичних осіб з 01 січня 2004 року. В свою чергу спірний період стосується 1989 1999 років.

07 лютого 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов №0700-0902-8/7766 від 05.02.2024, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів встановлено відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності. При цьому до страхового стажу не було зараховано період роботи з 28.05.1989 по 28.09.1999 у зв`язку з неналежним оформленням запису у трудовій книжці, а саме відсутністю ідентифікаційного коду підприємства на печатці. В свою чергу позивач інших документів, які б підтверджували такий трудовий стаж не надав.

22 лютого 2024 року відповідач 2 подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому проти позову заперечив. Так, зазначив, що за наданими позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду України документами до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 28.05.1989 по 28.09.1999, оскільки на печатці відсутній код підприємства, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 №643. Окрім того, звертає увагу на те, що питання призначення пенсії відносяться до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України, а тому не можуть вирішуватися судом.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №791593 від 04.07.2022.

15 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої долучив ряд правовстановлюючих документів, серед яких: трудову книжку НОМЕР_1 .

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), яке рішенням №59 від 18.12.2023 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період з 28.05.1989 по 28.03.1999 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на печатці відсутній код підприємства, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 №643.

При цьому зазначено, що для зарахування до страхового стажу такого періоду необхідно надати уточнюючу довідку, визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію по інвалідності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Так, як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії №59 від 18.12.2023 страховий стаж ОСОБА_1 становить 7 років 3 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності. При цьому, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи в кооперативі «Весна» з 28 травня 1989 року по 28 березня 1999 року з підстав відсутності коду підприємства на печатці.

Оцінюючи правомірність такого рішення органу Пенсійного фонду України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок).

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав, в тому числі трудову книжку від 28.05.1989 НОМЕР_1 , в якій наявні відомості про прийняття ОСОБА_1 28 травня 1989 року на роботу слюсарем другого розряду в кооператив «Весна» та звільнення з такого 28 березня 1999 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії зазначеної вище трудової книжки, судом встановлено, що відомості про такий період роботи внесено з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою юридичної особи, з посиланням на відповідні накази. З таких можна точно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Вказані обставини відповідачами не заперечуються.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано.

Єдиною причиною відмови зарахувати такий період роботи до страхового стажу позивача орган Пенсійного фонду України зазнає відсутність відомостей про ідентифікаційний код підприємства на печатці, якою завірено відповідні записи у трудовій книжці.

Оцінюючи такі мотиви відповідача 2 з точки зору основних засад адміністративного судочинства України та підстави для відмови особі у реалізації права на пенсійне забезпечення, суд виходить з наступного.

22 січня 1996 року з метою забезпечення єдиного державного обліку підприємств та організацій усіх форм власності Кабінет Міністрів України прийняв постанову №118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України», якою затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (додається) і визначено ввести його в дію з 1 січня 1996 року.

Так, згідно з вказаним Положенням (в первинній редакції) Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про підприємства та організації всіх форм власності, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Відповідно до п. 4 Положення, інформаційний фонд Державного реєстру включає такі види даних, як ідентифікаційні - ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності, що є єдиним для всього інформаційного простору України, та його назва.

Таким чином, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - це унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, який створений з 01 січня 1996 року. Тобто, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України почали присвоювати юридичним особам з 01 січня 1996 року.

Відтак, зважаючи на те, що на час створення та реєстрації кооперативу «Весна» не існувало вимог про обов`язкове зазначення на печатці юридичної особи ідентифікаційного коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, оскільки він запроваджений з 01 січня 1996 року, твердження відповідачів про обов`язкове зазначення такого на печатці підприємства є безпідставним.

Більше того, ні постанова Верховної Ради України від 11.05.1992 №2318-ХІІ «Про заходи забезпечення виконання вимог дозвільної системи», ані Інструкція про порядок видачі дозволів та виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 №643, не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів та обов`язок їх заміни.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №275/615/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, не зазначення на печатці підприємства ідентифікаційного коду, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки від 28.05.1989 НОМЕР_1 є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу відповідачів на те, що вони, як уповноважені на призначення пенсії органи, можуть самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем 2 дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за спірний період роботи, як і відсутні докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача є хибними.

Тому суд вважає оскаржене рішення №59 від 18.12.2023 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а період роботи з 28.05.1989 по 28.03.1999 за трудовою книжкою НОМЕР_1 підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 для встановлення права на пенсію по інвалідності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

З матеріалів відмовної пенсійної справи вбачається, що позивачу встановлено інвалідність 04 липня 2022 року, а із заявою про призначення пенсії він звернувся до органу Пенсійного фонду України 15 грудня 2023 року, тобто у строк, що перевищує 3 місяці з дня встановлення інвалідності.

Хоча позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити йому пенсію з моменту набуття ним права на таку, проте враховуючи положення ст. 45 Закону №1058, ч. 2 ст. 9 КАС України, та встановлений принцип екстериторіальності, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як орган, що розглядав питання можливості призначення позивачу пенсії, призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з моменту звернення до органу Пенсійного фонду України.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача 2 на дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії, оскільки такими є повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

В даному випадку можливість вибору з кількох варіантів у відповідача 2 була відсутня, оскільки за наслідками розгляду даної справи судом було встановлено достатність страхового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. Будь-яких інших варіантів рішень за дотримання особою умов Закону №1078 при зверненні до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії норми чинного законодавства не передбачають.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 18 грудня 2023 року №59.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 28 травня 1989 року по 28 березня 1999 року в кооперативі «Весна» та призначити пенсію по інвалідності з 15.12.2023.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 1000,00 грн. (Одна тисяча гривень 00 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін