Справа № 240/24531/23
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Коростенського РТЦ та СП що незвільнення з військової служби роти охорони Коростенського РТЦК та СП солдата роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 за рапортом від 02 травня 2023 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 , Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " звільнити з військової служби ОСОБА_1 , солдата роти охорони Коростенського РТЦК та СП за рапортом від 02 травня 2023 р. на підставі абзацу 8 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю його матері.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач наголошує, що відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу). Зазначає, що однією з сімейних обставин цієї норми названо - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, тому вважає дії відповідача щодо відмови у його звільненні з військової служби неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, поновлено строк звернення до суду з даним позовом.
Через відділ документального забезпечення суду 28.11.2023 надійшов відзив на позов від Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що згідно акту вивчення сімейного стану військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , проведеного комісією Коростенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підстав для звільнення солдата ОСОБА_1 не вбачається, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-93В від 29.12.2023 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в період з 01.01.2024 по 05.01.2024.
Дану справу розглянуто у порядку ст.263 КАС України із складанням судового рішення відповідно до ч.4 ст.243 та ч.5 ст.250 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.02.2022 проходить військову службу по мобілізації.
Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 05.05.2023 про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До рапорту позивачем додано: нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 ; нотаріально завірена копія ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; рішення №56 від 27.03.2023; довідка про те, що ОСОБА_1 може здійснювати такий догляд за станом здоров`я; нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_2 ; нотаріально завірена копія ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; довідка про склад сім`ї №1046; довідка МСЕК ОСОБА_3 ; висновок Лугинської ЛКК від 01.11.2022 №164.
Листом ТВО начальника Коростенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11.08.2023 позивача повідомлено, що рапорт щодо звільнення з військової служби від 02.05.2023 розглянутий та за результатом був складений Акт вивчення сімейного стану військовослужбовця. У зазначеному акті встановлено, що не вбачається підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, оскільки не доведено факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Як зазначалось, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався й наразі триває.
Частинами першою, другою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону, у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
2) під час воєнного стану:
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Абзацом 6 "Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 (далі - Перелік № 413) передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
У контексті викладеного слід відмітити, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а висновком лікарсько-консультативної комісії може бути підтверджено необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною.
Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із необхідністю постійного стороннього догляду за бабусею, тобто особою, яка досягла повноліття.
На підтвердження необхідного догляду за бабусею позивач надав, зокрема, копію висновку Лугинської ЛКК від 01.11.2022 №163, згідно якого ОСОБА_2 по стану здоров`я потребує постійного стороннього догляду та висновок Лугинської ЛКК від 01.11.2022 №164, який виданий ОСОБА_1 про те, що за станом здоров`я він може здійснювати догляд за інвалідом ОСОБА_2 .
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає "Положення про медико-соціальну експертизу", затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 (далі - Положення).
Підпунктом 1 пункту 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Разом з тим, підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.
Відтак, МСЕК наділені більш ширшими повноваження та мають право формувати висновок для осіб віком понад 18 років за результатами розгляду документів, а ЛКК лише висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.
Так, аналізуючи наведені нормативні акти в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що надана позивачем копія висновку лікарсько-консультативної комісії від 01.11.2022 №163 не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою бабусею позивача та слугувати підставою для звільнення позивача з військової служби, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноважений інший орган (установа).
Також, висновок Лугинської ЛКК від 01.11.2022 №164, який виданий ОСОБА_1 про те, що за станом здоров`я він може здійснювати догляд за інвалідом ОСОБА_2 , суд не приймає до уваги, оскільки у висновку зазначено "може здійснювати догляд за інвалідом ОСОБА_2 ", однак жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є інвалідом як до матеріалів справи так і до рапорту про звільнення позивачем не надано.
З огляду на викладене, вказані обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби з підстав, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що положення Переліку № 413 деталізують приписи Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначені у підпункті «г» пункту 2 частини 4 статті 26, суперечність правових норм одна одній відсутня. При цьому, вказаний Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини, у той час приписи Переліку № 413 розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.
Суд критично оцінює доводи позивача щодо відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за бабусею, оскільки відповідно до копії паспорту матері позивача ОСОБА_3 встановлено, що у неї два сина: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Жодних доказів про неможливість здіснення ОСОБА_4 догляду за бабусею позивача до матеріалів справи не надано.
Також, мати позивача ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи загального захворювання з 05.05.2023. Однак, жодних доказів щодо неможливості догляду ОСОБА_3 за своєю матір`ю до матеріалів справи не надано.
Доводи позивача із посиланням на довідку про склад сім`ї від 06.04.2023 № 1046, як на доказ потреби у постійному сторонньому догляді за бабусею є необґрунтованими, оскільки дана довідка встановлює тільки фактичне місце проживання позивача разом з бабусею за однією адресою. Окрім того, відповідно до копії паспорта позивача він з 20.09.2012 зареєстрований в м.Києві.
Також судом не встановлено, а позивачем не доведено, що він здійснював догляд за бабусею до призову на військову службу.
Позивачем до матеріалів справи надано копію рішення заступника селищного голови від 27.03.2023 №56 про затвердження висновку щодо доцільності призначення опікуном ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 . Так, судом встановлено, що під час винесення вказаного рішення не досліджувались інші особи як можливі/неможливі опікуни.
Окрім того, вказане рішення приймалось на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії від 01.11.2022 №163 та висновку Лугинської ЛКК від 01.11.2022 №164, які не є належною підставою для звільнення позивача з військової служби з підстав, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
А тому, з огляду на викладене, суд погоджується з аргументами відповідача, про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт відсутності інших осіб, які б могли за наявності всіх передбачених законом документів, здійснювати такий догляд за бабусею ОСОБА_2 ..
Проаналізувавши наведе вище в сукупності в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту з додатками відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 26 лютого 2024 року.

Суддя Л.А.Шуляк