Справа № 340/3634/22
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/3634/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

секретаря судового засідання Козловської А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Суліменко Т.А.

представника відповідача Малюцької М.О.,

у порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області (; адреса: вул. Пашутинська, 1, м. Кропивницький, 25015)

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 звернувся суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача - Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2019 року до 30 жовтня 2021 року у розмірі 405788,00 грн.

В обгрунтування позову представник позивача вказала, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі №340/448/19 ОСОБА_1 поновлено на службі цивільного захисту на посаді начальника чергової зміни оперативно-координаційного центру Управління ДСНС у Кіровоградській області з 18 січня 2019 року.

30 липня 2019 року Управлінням ДСНС України в Кіровоградській області прийнято наказ №301 "Про поновлення на службі ДСНС України у Кіровоградській області ОСОБА_1 ".

Однак, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 340/448/19 рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року скасовано, позивачеві відмовдено у задоволенні позовних вимог.

15 листопада 2019 року Управлінням ДСНС України в Кіровоградській області прийнято наказ №451 про скасування наказу Управлінням ДСНС України в Кіровоградській області від 30.07.2019 №301 "Про поновлення на службі ДСНС України у Кіровоградській області ОСОБА_1 ".

Надалі, постановою Верховного Суду від 09 серпня 2021 року у справі № 340/448/19 скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 та залишено в силі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.07.2019.

13.08.2021 Головним управлінням ДСНС України у Кіровоградській області (як правонаступником Управлінням ДСНС України в Кіровоградській) прийнято наказ №182 "Про поновлення на службі в ДСНС України ОСОБА_1 ".

Воднораз, упродовж усього вказаного періоду відповідач, на переконання позивача, ухилявся від належного виконання рішення суду, фактично не допускаючи ОСОБА_1 до роботи та не виплачуючи йому належне грошове забезпечення у повному обсязі. З огляду на викладене, наявні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2019 року до 30 жовтня 2021 року у розмірі 405788,00 грн. згідно вимог статті 235 Кодексу законів про працю України.

Відповідач позовних вимог не визнав. Серед іншого, у поданому відзиві на позовну заяву та інших заявах по суті справи представник відповідача вказала, що правових підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки рішення суду у справі №340/448/19 відповідач виконав належним чином, поновивши відповідача на посаді та виплативши йому суму коштів за час вимушеного прогулу в розмірі 89145 грн. Деталізуючи обставини, які передували виникненню спірних правовідносин, представник відповідача просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог (Т.1, а.с. 163-190).

Обмінючись іншими заявами по суті справи (відповідь на відзив та заперечення) та виступивши у судовому засіданні із вступним словом, додатковими поясненнями, у судових дебатах, сторони підтримали раніше заявлені позиції.

Судом вчинені такі процесуальні дії та вирішені клопотання сторін у справі.

Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, у справі призначене підготовче засідання.

При цьому підготовче судове засідання, а надалі - судові засідання при розгляді справи по суті неодноразово відкладались, зважаючи на відповідні клопотання представників сторін, а також оголошення сигналу повітряної тривоги на території Кіровоградської області.

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача про відвід секретаря судового засідання відмовлено.

Ухвалою від 08 лютого 2023 року у Головного управління ДСНС у Кіровоградській області витребувано: документи щодо призначення виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію із зазначенням її розміру посадового окладу (у відсотках та грошових коштах) або її припинення за весь період проходження служби помісячно з 22.07.2019 року по 30.10.2021 року; документи щодо призначення виплати ОСОБА_1 ,. надбавки за службу в умовах режимних обмежень із зазначенням її розміру посадового окладу (у відсотках та грошових коштах) або її припинення за весь період проходження служби за кожен місяць з 22.07.2019 року по 30.10.2021 року або ж докази знищення відповідних документів; докази направлення ОСОБА_1 повідомлень про необхідність проходження іспитів щодо присвоєння (підтвердження, зниження, позбавлення) класної кваліфікації особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а також відмову ОСОБА_1 від проходження вищевказаних іспитів;

Ухвалою від 27 лютого 2023 року заяву представника відповідача про відвід судді Кравчук О.В. визнано необґрунтованою.

Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року (суддя Жук Р.В.), що залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2023 року, заяву представника Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області Малюцької М.О. про відвід судді у справі №340/3634/22 залишено без розгляду; визнано, що заявлений представником Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області Малюцькою М.О. відвід судді Кіровоградського окружного адміністративного суду Кравчук О.В., є діями, що суперечать завданню адміністративного судочинства та є зловживанням процесуальними правами; застосовано до Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області заходи процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу у розмірі 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 5368, 00 грн. в дохід Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року представникові відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про повернення позовної заяви.

Ухвалою від 12 лютого 2024 року представникові відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

Ухвалою від 12 лютого 2024 року представникові відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу до позивача та представника позивача за зловживання процесуальними правами, а позивачеві - у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу до представника відповідача за зловживання процесуальними правами.

У судовому засіданні 12 лютого 2024 року суд заслухав виступи сторін у судових дебатах та після виходу з нарадчої кімнати проголосив скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини), відклавши складення повного тексту рішення до 22 лютого 2024 року.

Разом із тим, з огляду на участь судді у підготовці суддів окружних адміністративних судів для підтримання кваліфікації з 19 до 23 лютого 2024 року з відривом від виробництва, відповідно до Наказу в.о. Голови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року № 25/к, на підставі статті 120 КАС України, повний текст рішення суду складений першого робочого дня - 26 лютого 2024 року.

Розглянувши у загальному позовному провадженні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши сторін, об`єктивно і неупереджено оцінивши інші докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходив службу у ДСНС (МНС) України з 15 серпня 1998 року до 18 січня 2019 року. За період роботи працював на різних посадах, в тому числі з 25 квітня 2013 року - на посаді начальника чергової зміни оперативно-координаційного центру Управління ДСНС України у Кіровоградській області у званні підполковника служби цивільного захисту, про що свідчить послужний список позивача.

Наказом начальника УДСНС у Кіровоградській області від 18 січня 2019 року №21 Про звільнення позивач звільнений зі служби у запас за пунктом 176 підпунктом 6, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Позивач оскаржив цей Наказ у судовому порядку.

22 липня 2019 року рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/448/19, серед іншого:

- визнано протиправним та скасовано наказ Управління ДСНС у Кіровоградській області №21 від 18 січня 2019 «Про звільнення», яким ОСОБА_1 , підполковника служби цивільного захисту, начальника чергової зміни оперативно-координаційного центру Управління ДСНС у Кіровоградській області звільнено зі служби цивільного захисту з 18 січня 2019 року;

- поновлено позивача на службі цивільного захисту на посаді начальника чергової зміни оперативно-координаційного центру Управління ДСНС у Кіровоградській області з 18 січня 2019 року;

- стягнуто з Управління ДСНС у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 січня 2019 року до 22 липня 2019 року включно у розмірі: 89145 грн.;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі цивільного захисту на посаді начальника чергової зміни оперативно-координаційного центру Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області та в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14976,38 грн. звернуто до негайного виконання.

На виконання цього рішення суду Наказом У ДСНС України у Кіровоградській області від 30 липня 2019 року №301 «Про поновлення на службі в ДСНС України ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді начальника чергової зміни оперативно- координаційного центру Управління ДСНС України у Кіровоградській області. При цьому ОСОБА_2 в у встановлено посадовий оклад, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років у розмірі 45 відсотків (Т.1, а.с. 199).

Проте, 14 листопада 2019 року Третій апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнив апеляційну скаргу Управління ДСНС у Кіровоградській області та скасувавши рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, відмовив у задоволенні позовних вимог.

У свою чергу, Наказом ГУ ДСНС України у Кіровоградській областві від 15 листопада 2019 року №451 скасовано Наказ від 30 липня 2019 року №301 «Про поновлення на службі в ДСНС України ОСОБА_1 ».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року скасовано, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року - залишено в силі.

Наказом ГУ ДСНС України у Кіровоградській області від 13 серпня 2021р. № 182 «Про поновлення на службі в ДСНС України ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено на службі цивільного захисту з 18 січня 2019 року на посаді начальника чергової зміни оперативно-координаційного центру управління ДСНС України в Кіровоградській області; встановлено посадовий оклад, надбавку за особливості проходження служби з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років (Т.1, а.с. 200).

Наказом ГУ ДСНС України у Кіровоградській області від 13 серпня 2021р. № 184 «Про кадрові питання» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження начальника Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області з 13 серпня 2021 року з виплатою грошового забезпечення (Т. 1, а.с.201).

Наказом ГУ ДСНС України у Кіровоградській області від 28 жовтня 2021р. № 325 «Про кадрові питання» ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження служби у розпорядження начальника Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, вважаючи таким, який здав справи і припинив виконання обов`язків із зняттям з усіх видів забезпечення з 01 листопада 2021 року.

Викладені обставини передували зверненню позивача до суду з цим позовом.

У спірних правовідносинах позивач пов?язує виникнення у нього права на отримання компенсаційної виплати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) із тим, що після ухвалення Кіровоградським окружним адміністративним судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, відповідач не допускав його до роботи та не виплачував йому належного грошового забезпечення упродовж 22 липня 2019 року 30 жовтня 2021 року.

Унаочнюючи здобуті у судовому засіданні докази, суд вважає доцільною деталізацію спірного періоду на такі проміжки:

1) від 22 липня 2019 року до 30 липня 2019 року (тривалістю 7 робочих днів), тобто період від прийняття рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/448/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та звернення такого судового рішення до негайного виконання до винесення відповідачем Наказу про поновлення від 30 липня 2019 року № 301;

2) від 31 липня 2019 року до 14 листопада 2019 року, тобто період від поновлення ОСОБА_1 на посаді згідно із Наказом № 301 до прийняття Третім апеляційним адміністративним судом постанови від 14 листопада 2019 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на посаді:

3) 15 листопада 2019 року 09 серпня 2021 року період від скасування наказу про поновлення ОСОБА_1 згідно із Наказом №451 до винесення Верховним Судом постанови від 09 серпня 2021 року, якою постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року скасовано, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року - залишено в силі.

4) 10 серпня 2021 року до 13 серпня 2021 року період від винесення Верховним Судом постанови у справі № 340/448/19 до поновлення ОСОБА_1 на посаді згідно із Наказом №182 (тривалістю 4 робочих дні);

5) 14 серпня 2021 року 30 жовтня 2021 року період від звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та зарахування у розпорядження начальника Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області згідно із Наказом від 13 серпня 2021р. № 184 «Про кадрові питання» до видання Наказу від 28 жовтня 2021р. № 325 «Про кадрові питання».

Визначаючись щодо обставин, які є спірними у справі, суд зазначає насамперед, що подані представником відповідача письмові докази (зведені бухгалтерські відомості, платіжні доручення, Т.3, а.с. 5-34) підтверджують нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення упродовж періоду 2 з 31 липня 2019 року до 15 листопада 2019 року. Посилання сторони позивача на неприйнятність таких доказів через їх несвоєчасне подання відповідачем суд відхиляє, керуючись принципом офіційного з?ясування всіх обставин у справі (частина четверта статті 9 КАС України) та зауважує, що інших обставин, які свідчили б про недостовірність поданих відповідачем доказів, не зазначено.

Суд не приймає доводи позивача щодо невиплати йому у вказані періоди надбавки за доступ до державної таємниці та надбавки за класну кваліфікацію, оскільки розмір та складові грошового забезпечення ОСОБА_1 в означені періоди не є предметом цього спору та не були предметом судового розгляду раніше.

Натомість суд констатує, що упродовж періодів 1,3,4 позивач грошового забезпечення не отримував, середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період позивачеві також не виплачувався.

Представник позивача кваліфікує неотримання ОСОБА_1 коштів (грошового забезпечення) упродовж означеного періоду як вимушений прогул, покликаючись на гарантоване частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право отримати за такий час середній заробіток.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить з такого.

Приписи частини другої статті 19 Конституції України встановлюють критерії діяльності органів державної влади та зобов?язують органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення містить частина перша статті 370 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 року у справі №640/19103/19 вказав, що за чинним законодавством рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

За приписами статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

КЗпП України передбачені компенсаторні механізми, спрямовані на захист майнових прав протиправно звільненого працівника.

Так, частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 цього ж Кодексу передбачена оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Так, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Суд не погоджується із позивачем у тому, що у спірних правовідносинах наявні підстави для застосування статті 235 КЗпП України, оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у порядку цієї статті застосовується судом до періоду, що передує поновленню працівника на роботі на підставі відповідного рішення суду.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 про те, що вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу з дня звільнення працівника по день ухвалення рішення суду про поновлення його на роботі.

Так, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 89145 грн у порядку статті 235 КЗпП України стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 за період з 18 січня 2019 року до 22 липня 2019 року включно згідно із рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі №340/448/19.

Воднораз, стосовно правовоі? підстави адміністративного позову та виду правовідносин, у яких виник спір, у національніи? судовіи? практиці сформульовано висновок про те, що суд самостіи?но повинен визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, навіть щодо якоі? помиляються сторони.

Зокрема, у постанові від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 ВП ВС наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору; самостіи?не застосування судом для прии?няття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Такии? висновок слідує з принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), якии? означає, що зазначення позивачем конкретноі? правовоі? норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (постанови ВС від 23 жовтня 2019 р. у справі №761/6144/15-ц, від 30 січня 2020 р. у справі № 904/1093/19, від 20 січня 2020 р. у справі № 902/803/17 та від 5 лютого 2020 р. у справі № 924/196/19).

Керуючись означеним принципом, суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовними є положення статті 236 КЗпП України, яким унормоване стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу у випадку затримки виконання рішення суду, яким працівника поновлено на роботі.

У постановах від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а, від 29 січня 2020 року у справі №820/2894/16, від 24 грудня 2020 року у справі №807/2434/15, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19 Верховний Суд, розтлумачивши приписи статті 236 КЗпП, дійшов висновку, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення працівника на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Звертаючись у цьому контексті до правовідносин, що виникли після ухвалення Кіровоградським окружним адміністративним судом рішення від 22 липня 2019 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді, суд зазначає, що в цій частині рішення було звернуте судом до негайного виконання.

Відтак, відповідач був зобов?язаний невідкладно поновити ОСОБА_1 на посаді. Однак, Наказ про поновлення позивача винесений відповідачем лише через 7 робочих днів 30 липня 2019 року.

З тих самих міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення суду й за період 4 з 10 серпня 2021 року до 13 серпня 2021 року період від винесення Верховним Судом постанови у справі №340/448/19 до поновлення позивача на посаді згідно із Наказом №182 (тривалістю 4 робочих дні).

Стосовно наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку виконання рішення суду у періоді 3 - з 16 листопада 2019 року до 09 серпня 2021 року (тривалістю 432 робочих дні), суд зважає на таке.

Представник відповідача наголошувала на тому, що в означеному періоді рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі №340/448/19 було нечинним (скасоване постановою Третього апеляційного адміністративного суду), а отже відповідач не мав обов?язку щодо його виконання та продовження трудових відносин з ОСОБА_1 . За таких умов, на переконання представника відповідача, нечинність судового рішення про поновлення позивача на посаді виключає підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку.

Проте, у постанові від 24 жовтня 2023 року у справі № 420/10861/21 Верховний Суд наголосив, що незастосування статті 236 КЗпП у подібних випадках (перегляду рішень суду першої інстанції про поновлення працівника на посаді у в апеляційному та касаційному порядку) здатне потурати невиконанню судових рішень.

Також подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі, допоки апеляційний і касаційний суди не переглянуть справу.

У цьому контексті слід зважати й на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному чи касаційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного й касаційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

Зрештою стаття 236 КЗпП не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.

На основі цих обставин і міркувань Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Інакше застосування статті 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

Попри те, що обставини вирішеної Верховним Судом справи дещо різняться з обставинами цієї адміністративної справи, наведена постанова ВС розкриває сутнісний зміст та мету гарантії, встановленої статтею 236 КЗпП України. У спірному випадку відповідач так само фактично позбавив позивача права на отримання заробітної плати на час перегляду судом касаційної інстанції рішень судів першої та апеляційної інстанції про поновлення позивача на посаді.

Керуючись вищевказаною правовою позицією ВС, беручи до уваги що постанова ВС у справі підтвердила законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та підтримала його висновки про незаконність звільнення ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що на підставі статті 236 КЗпП України позивач набув права на компенсацію середнього заробітку за невиконання рішення суду у спірному періоді, що складає 432 робочих дні.

Разом із тим, суд не знаходить правових підстав для присудження ОСОБА_1 середнього заробітку за періоди 2 та 5. Так, матеріалами справи підтверджено, що в період 2 позивач був поновлений на посаді та отримував грошове забезпечення, що дозволяє суду стверджувати про виконання рішення суду у справі №340/448/19 в означений період. Доводи сторони позивача про те, що фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи не відбулося, є неспроможними для спростування такого висновку суду, оскільки факт виконання рішення суду про поновлення особи на посаді пов?язується із виданням відповідного розпорядчого рішення (Наказ від 30 липня 2019 року № 301). Стосовно періоду 5, то суд зазначає про те, що правовідносини, пов?язані з виконанням рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/448/19, припинилися із виданням Наказу ГУ ДСНС України у Кіровоградській області від 13 серпня 2021р. № 182 «Про поновлення на службі в ДСНС України ОСОБА_1 », тому гарантіями статті 236 КЗпП України вказаний період не охоплюється.

Підсумовуючи, суд зазначає, що загальна тривалість періоду затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, за який ОСОБА_1 належить присудити середній заробіток, становить 443 робочих дні (7+432+4).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу та розрахунку затримки виконання рішення суду.

Середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника з роботи (абз. 3 п. 2 Порядку). Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 5 розділу IV Порядку).

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за два місяці на число робочих днів (пункт 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, встановленим з дотриманням вимог законодавства. (абзац 3 пункт 8 Порядку). Отримавши розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи, множимо його на кількість робочих днів за графіком роботи підприємства, установи, організації, та отримуємо визначений розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і забезпечення допомогою у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або по вагітності та пологах середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 пункту 2 Порядку №100 (в редакції від 30 травня 2020 року) передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 18 пункту 4 Порядку №100 передбачено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Для обрахунку суми, яка належить до стягнення, суд послуговується висновками Кіровоградського окружного адміністративного суду у рішенні у справі № 340/448/19, за якими середньоденна заробітна плата позивача за два місяці, що передували звільненню, складає 713,16 грн.

Відтак сума середнього заробітку, яку належить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 за затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, становить 315929,88 грн (713,16 грн х 443 дні).

Принагідно суд зазначає, що у розумінні положень КЗпП України у сув?язі із вимогами КАС України, звернення позивача до Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області із заявою про виплату спірної суми не є обов?язковою передумовою для звернення позивача до суду з відповідним позовом, як на тому наполягає представник відповідача. Більше того, у підготовчому судовому засіданні та упродовж судового розгляду справи сторони не визнали можливим примирення, а представник відповідача, заперечуючи наявність спору, разом з тим категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені сторонами обставини, окрім вищевказаних, ґрунтуються на довільному трактуванні учасниками спору фактичних обставин і норм матеріального права, не співвідносяться із предметом та підставами адміністративного позову, а тому не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати у справі, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 139, 246, 255, 292-297, 325, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області (; адреса: вул. Пашутинська, 1, м. Кропивницький, 25015) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 315929,88 грн (триста п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень, вісімдесят вісім копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання повного тексту його копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК