Справа № 440/17409/23
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/17409/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головка А.Б., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Державної судової адміністрації України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, про стягнення витрат,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Державної судової адміністрації України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області 3% річних за несвоєчасну сплату суддівської винагороди у розмірі 12981,31 грн та інфляційних витрат у розмірі 64855,36 грн за період з 20.04.2021 по 31.10.2023 включно, всього 77836,67 грн; зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати 3% річних за несвоєчасну сплату суддівської винагороди у розмірі 12981,31 грн та інфляційних витрат у розмірі 64855,36 грн за період з 20.04.2021 по 31.10.2023 включно, всього 77836,67 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №440/5387/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. ТУДСА України в Полтавській області проведено розрахунок доплати суддівської винагороди судді Полтавського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року та нараховано 211876,76 грн. До виплати вказана сума має становити з вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору 170560,78 грн. Однак, до цього часу позивач вказаної суми не отримав, а тому вважає, що має право на стягнення з ТУДСА України в Полтавській області 3% річних та інфляційних витрат за період з 20.04.2021 по 31.10.2023 включно.

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/17409/23, cправу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18.01.2024 закрито підготовче провадження у справі 440/17409/23, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10:30 год. 13.02.2024 в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26.

Відповідач ТУДСА України в Полтавській області позов не визнало. У відзиві, що надійшов до суду 15.02.2024, представник управління просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що на виконання рішення суду у справі 440/5387/20 управлінням проведено розрахунок суддівської винагороди, що підлягає донарахуванню. Так, розмір її за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №440/5387/20 становить 211876,76 грн, у тому числі 38137,82 грн - податок з доходів фізичних осіб; 3178,16 грн - військовий збір. Сума коштів, що підлягають виплаті позивачу після утримання загальнообов`язкових платежів становить 170560,78 грн. Розмір єдиного соціального податку (8,41%), що підлягає нарахуванню на перераховану згідно рішення суддівську винагороду позивача становить 3749,92 грн. Станом на грудень 2021 року управління мало належних до виконання 94 судових рішень про зобов`язання здійснити перерахунок суддівської винагороди, у тому числі і рішення у справі №440/5387/20 за позовом стягувача ОСОБА_1 . По 74 справам було відкрите виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. У грудні 2021 року у зв`язку із залишком коштів на рахунку управлінням було прийнято рішення про виконання частини судових рішень (у межах наявних коштів) у порядку черговості за датою набрання ними законної сили. 29.12.2021 управлінням було виконано 41 судове рішення на загальну суму 2 183 306,7 грн. Були виконані рішення, які набрали чинності у період з 12.02.2021 по 05.04.2021 (у межах наявної суми). Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №440/5387/20 за позовом стягувача ОСОБА_1 набрало чинності 20.04.2021, тобто пізніше, ніж рішення судів, які були виконані. Враховуючи те, що судові рішення були виконані в межах наявних коштів, частина з них залишилася невиконаними, у тому числі і рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №440/5387/20 за позовом стягувача ОСОБА_1 . У 2022 та 2023 році судові рішення про перерахунок суддівської винагороди управлінням не виконувалися у зв`язку із відсутністю відповідного фінансування. Таким чином, виконання судового рішення у добровільному порядку можливе за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» у межах наявних бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом або після зміни (встановлення) порядку (способу) виконання судового рішення шляхом списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» (за поданням державного виконавця або заявою стягувача; згідно норм КАС України боржник позбавлений права звертатися до суду із відповідною заявою). Разом з тим, бюджетні призначення по коду економічної класифікації видатків КЕКВ 2730 у 2021, 2022 і 2023 році були відсутні, а отже управління не могло виконати судове рішення за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» через відсутність коштів. В свою чергу, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно з чинним законодавством України Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. 22.08.2023 Державною судовою адміністрацією України затверджено кошторис на 2023 рік та план асигнувань до загального фонду бюджету на 2023 рік для Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». 04.01.2024 Державною судовою адміністрацією України затверджено кошторис на 2024 рік та план асигнувань до загального фонду бюджету на 2024 рік для Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Отже, для виконання рішення суду ОСОБА_1 , як стягувач, має право звернутися до органу казначейства з виконавчим документом для безспірного списання за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів».

Державна судова адміністрація України правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом строк не скористалася.

Третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області письмових пояснень по суті спору до суду не надало.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи та зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд в судовому засіданні 13.02.2023 перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №440/5387/20 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (вул. Соборності, 17, м. Полтава, 36032, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (вул. Шевченка, 1, м. Полтава, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 17, м. Полтава, Полтавська область, 36020, ідентифікаційний код 26304855) щодо нарахування та виплати судді Полтавського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 17, м. Полтава, Полтавська область, 36020, ідентифікаційний код 26304855) провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення у справі №440/5387/20 ТУДСА України в Полтавській області проведено розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 , що підлягає донарахуванню.

Так, розмір суддівської винагороди, що підлягає донарахуванню за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року становить 211876,76 грн, у тому числі 38137,82 грн - податок з доходів фізичних осіб; 3178,16 грн - військовий збір. Сума коштів, що підлягають виплаті позивачу після утримання загальнообов`язкових платежів становить 170560,78 грн. Розмір єдиного соціального податку (8,41%), що підлягає нарахуванню на перераховану згідно рішення суддівську винагороду позивача становить 3749,92 грн.

Однак, вказана сума донарахованої суддівської винагороди в розмірі 170560,78 грн на користь ОСОБА_1 залишається невиплаченою.

Вказане слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом про стягнення з ТУДСА України в Полтавській області 3% річних за несвоєчасну сплату суддівської винагороди у розмірі 12981,31 грн та інфляційних витрат у розмірі 64855,36 грн за період з 20.04.2021 по 31.10.2023 включно, всього 77836,67 грн, а також зобов`язання ДСА України забезпечити ТУДСА України в Полтавській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати 3% річних за несвоєчасну сплату суддівської винагороди у розмірі 12981,31 грн та інфляційних витрат у розмірі 64855,36 грн за період з 20.04.2021 по 31.10.2023 включно, всього 77836,67 грн.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом судового розгляду є вимоги позивача про стягнення на його користь з ТУДСА України в Полтавській області втрат від інфляції у розмірі 64855,36 грн та 3% річних у розмірі 12981,31 грн, обчислених ним на суму заборгованості з доплати суддівської винагороди за період з 20.04.2021 по 31.10.2023 включно, що нарахована на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №440/5387/20, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021.

Суд враховує, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

У той же час, суд звертає увагу, що між сторонами справи, а саме: ОСОБА_1 та ТУДСА України в Полтавській області, відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, оскільки вказане питання, а саме - своєчасна виплата доплати суддівської винагороди, врегульоване спеціальним законодавством, а саме, Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі №6-2759цс15.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та управлінням, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, в цій справі у ТУДСА України в Полтавській області не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані спеціальним Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Тож, позивач не позбавлений можливості скористатися вказаним правом компенсації втрати частини доходів у порядку та спосіб, визначені законом.

Позаяк в межах цього судового провадження ОСОБА_1 не заявляв відповідних вимог щодо саме компенсації втрати частини доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а позовна заява не вмотивована відповідними підставами, відповідне право не підлягає захисту в межах цієї справи, розгляд якої суд здійснює в межах та на підставі заявлених позивачем вимог.

Закріплений у частині першій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь з ТУДСА України в Полтавській області втрат від інфляції у розмірі 64855,36 грн та 3% річних у розмірі 12981,31 грн.

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (вул. Соборності, 17, м. Полтава, Полтавська область, 36032, ідентифікаційний код 26304855), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код 26255795), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області (вул. Шевченка, 1, м. Полтава, Полтавська область, 36011, ідентифікаційний код 37959255) про стягнення витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Головко