Справа № 460/27872/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2024 року м. Рівне №460/27872/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
доОСОБА_1
про стягнення коштів за завдану матеріальну шкоду, -

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_2 Прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за завдану матеріальну шкоду.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що за результатами проведеного службового розслідування зроблено висновок щодо порушення військової дисципліни й втрати матеріальних засобів номенклатури тилового та відділу озброєння та інженерно-технічного забезпечення з боку інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника другого відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_2 . Зокрема, виявлено нестачу наступного державного військового майна: 1) бронежилет СЕ8 - 1 к- т., 2 2) шолом балістичний - ступінь захисту За - 1шт., 3) мішок спальний - 1 шт., 4) протигаз ПМГ - 1 к-т, 5) лопата складна САІХРА8Т - 1 шт., на загальну суму 33270,87 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 19.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказує, що при переїзді з м. Луцьк в Донецьку область поклав майно в автомобіль, де потім не виявив його. Про зникнення майна при транспортуванні він повідомив безпосереднє керівництво щодо цього, сержанта ОСОБА_3 та майора ОСОБА_4 . Відповідач вважає, що його вини у втраті майна немає. Тому, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, де зазначає, що пояснення сержанта ОСОБА_3 та майора ОСОБА_4 не відповідають словам відповідача. Доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач суду не надав, тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 03.05.2022 №370-ОС «Про особовий склад» зарахований у списки особового складу на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 29.12.2022 року №1035- ОС «Про особовий склад» солдата ОСОБА_2 (П-066477) з 29 грудня 1022 року призначено за посадою інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметником 3 прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) (на БТР) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_3 прикордонного загону призваного на військову службу по мобілізації, на особливий період, який перебував у розпорядженні начальника загону згідно з пунктами 115, 310 Положення.

Згідно наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 17.03.2023 № 85(гриф), солдат ОСОБА_5 вибув у відрядження до н.п. Костянтинопіль для виконання бойових та спеціальних завдань з метою забезпечення обороноздатності України.

Згідно рапорту заступника начальника НОМЕР_3 прикордонного загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування полковника ОСОБА_6 від 24.05.2023 року стало відомо, що під час перевірки наявності матеріальних засобів інспектора прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_2 виявлено нестачу матеріальних засобів номенклатури тилового та інженерно - технічного відділу.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 17 травня 2023 року № 430-ОС «Про особовий склад» інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника З прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) (на БТР) солдата ОСОБА_2 (П-066477) виключено зі списків особового складу НОМЕР_3 прикордонного загону, знято з усіх видів забезпечення з 24 травня 2023 року у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Краматорськ (військова частина НОМЕР_5 ).

На підставі наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 05.06.2023 № 1087 - АГ, призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин, що призвели до втрати матеріальних цінностей військовослужбовцем другого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_3 прикордонного загону (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), про що вказано у рапорті полковника ОСОБА_7 від 29.05.2023 року №44/25721/23-Вн.

За результатами проведеного службового розслідування зроблено висновок щодо порушення військової дисципліни й втрати матеріальних засобів номенклатури тилового та відділу озброєння та інженерно-технічного забезпечення з боку інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника другого відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_2 .

Зокрема, виявлено нестачу наступного державного військового майна: 1) бронежилет СЕ8 - 1 к- т., 2 2) шолом балістичний - ступінь захисту За - 1шт., 3) мішок спальний - 1 шт., 4) протигаз ПМГ - 1 к-т, 5) лопата складна САІХРА8Т - 1 шт., на загальну суму 33270,87 грн.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.07.2023 № 1268-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності» солдата ОСОБА_8 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 33270,87 грн.

Листом 6 прикордонного Волинського загону від 22.07.2023 за вихідним № 14/6480-23- Вих. направлено на керівника НОМЕР_4 прикордонного загону з метою доведення вимог наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.07.2023 № 1268-АГ до солдата ОСОБА_8 та запропоновано йому відшкодувати шкоду в добровільному порядку.

У зв`язку з відсутністю відповіді та позиції Відповідача, листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.10.2023 за вихідним № 14/9828-23-Вих. було повторно направлено аналогічний запит.

НОМЕР_4 прикордонний загін за вих. № 703/10141-23-Вих від 08.11.2023 (вхідний реєстраційний номер в НОМЕР_3 прикордонному Волинському загоні № 10146-23-Вх від 09.11.2023) надав копію Акту про відмову від добровільного відшкодування збитків завданих державі від 25.09.2023, якою ОСОБА_9 відмовився від добровільного відшкодування збитків.

Позивач вважає наявним в себе право на отримання коштів за завдану матеріальну шкоду у зв`язку з втратою військового майна, тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХЇІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України від 21.09.1999 №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (надалі Закон №1075-XIV).

Згідно зі статтею 1 Закону №1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до статті 3 Закону №1075-XIV, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону №1075-XIV визначено, що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

У порядку, передбаченому частиною першою цієї статті, ведеться облік майна, закріпленого за підпорядкованими військовими частинами, у службах забезпечення органів військового управління, органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, на які покладаються завдання щодо забезпечення військових частин майном відповідно до затверджених норм та організації його ефективного використання.

Списання військового майна за актами технічного стану та інспекторськими посвідченнями провадиться командирами військових частин і посадовими особами органів військового управління відповідно до їх компетенції в порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Відповідно до статті 5 Закону №1075-XIV, для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про результати інвентаризації за минулий рік Міністерство оборони України надсилає до Кабінету Міністрів України у першому кварталі поточного року.

Форма і порядок звітності за результатами інвентаризації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики, за погодженням із Міністерством оборони України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 7 Закону №1075-XIV, особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (надалі Закон №160-IX).

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону №160-IX визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Частиною першою статті 2 Закону №160-IX встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону №160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону №160-IX, притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №160-IX, особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №160-IX, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Стаття 9 Закону №160-IX визначає обставини, що виключають матеріальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 вказаної статті, завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону №160-IX, обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Суд враховує ту обставину, що за наслідками проведеного позивачем службового розслідування з приводу виявленої нестачі не було встановлено вказаних вище обставин.

Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).

Згідно зі статтею 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на підставі наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 05.06.2023 № 1087 - АГ, призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин, що призвели до втрати матеріальних цінностей військовослужбовцем другого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_3 прикордонного загону (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), про що вказано у рапорті полковника ОСОБА_7 від 29.05.2023 року №44/25721/23-Вн (а.с.15).

За результатами проведеного службового розслідування зроблено висновок щодо порушення військової дисципліни й втрати матеріальних засобів номенклатури тилового та відділу озброєння та інженерно-технічного забезпечення з боку інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника другого відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_2 (а.с.16-42).

Зокрема, виявлено нестачу наступного державного військового майна: 1) бронежилет СЕ8 - 1 к- т., 2 2) шолом балістичний - ступінь захисту За - 1шт., 3) мішок спальний - 1 шт., 4) протигаз ПМГ - 1 к-т, 5) лопата складна САІХРА8Т - 1 шт., на загальну суму 33270,87 грн.

Дане майно було видано військовослужбовцю під підпис у відповідних книгах обліку матеріальних засобів та обліку і закріплення зброї та боєприпасів та журналах (а.с.33-39).

Вартість втраченого майна в розмірі 33270,87 грн встановлена на підставі даних бухгалтерського обліку та підтверджена довідками-розрахунками (а.с.40-42).

Наказом від 30.06.2023 №1256-АГ «Про результати службового розслідування» затверджено результати службового розслідування, внаслідок якого встановлено факт нестачі військового майна, яке було видане та закріплене за інспектором прикордонної служби 2 категорії кулеметником другого відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування солдатом ОСОБА_1 (а.с.43-45).

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.07.2023 № 1268-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності» солдата ОСОБА_8 на підставі частини 2 статті 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 33270,87 грн (а.с.46-48).

З даним наказом відповідач був ознайомлений 25.09.2023, що підтверджено відомістю доведення наказу (а.с.54).

Таким чином, на підставі встановлених під час службового розслідування обставин позивач зробив висновок про те, що нестача речового майна, переданого під звіт відповідача, виникла під час виконання ним службових обов`язків. В ході службового розслідування не отримано відомостей, що дане майно було знищене/втрачене під час ведення бойових дій.

Відповідач вказаних висновків не спростував. Обгрунтування, які відповідач наводить у відзиві щодо перевезення майна в автомобілі та їх зникнення при транспортуванні, повідомлення безпосереднє керівництво щодо цього, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, в матеріалах справи наявні пояснення сержанта ОСОБА_3 та майора ОСОБА_4 , яким, як стверджує відповідач, він доповідав про зникнення речей.

Так, в поясненнях від 24.05.2023 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказують, що під час перевірки наявності матеріальних засобів відповідача виявлено їх нестачу (а.с.29-30).

Інших відомостей та інформації сержант ОСОБА_3 та майор ОСОБА_4 в своїх поясненнях не надали.

Тобто, відповідач не підтвердив належними доказами своїх тверджень, не спростував висновки службового розслідування, не надав доказів відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Листом 6 прикордонного Волинського загону від 22.07.2023 за вихідним № 14/6480-23- Вих. направлено на керівника НОМЕР_4 прикордонного загону з метою доведення вимог наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.07.2023 № 1268-АГ до солдата ОСОБА_8 та запропоновано йому відшкодувати шкоду в добровільному порядку (а.с.49-50).

У зв`язку з відсутністю відповіді та позиції Відповідача, листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.10.2023 за вихідним № 14/9828-23-Вих. було повторно направлено аналогічний запит (а.с.51).

НОМЕР_4 прикордонний загін за вих. № 703/10141-23-Вих від 08.11.2023 (вхідний реєстраційний номер в НОМЕР_3 прикордонному Волинському загоні № 10146-23-Вх від 09.11.2023) надав копію Акту про відмову від добровільного відшкодування збитків завданих державі від 25.09.2023, якою ОСОБА_9 відмовився від добровільного відшкодування збитків (а.с.52-53).

При цьому, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону №160-IX у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону №160-IX якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України (м. Київ) від 02.05.2023 № 616-ОС, інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника 3 прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) (на БТР) НОМЕР_3 прикордонного загону солдата ОСОБА_2 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Краматорськ (військова частина НОМЕР_5 ).

На підставі наказу НОМЕР_3 Прикордонного загону від 17.05.2023 №430-ОС відповідача виключено зі списків особового складу з 24.05.2023, який вибув для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Краматорськ.

Наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.07.2023 № 1268-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності», відповідно до якого відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності, було прийнято позивачем вже після переведення позивача до НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Краматорськ, тобто, всупереч вимог статті 11 Закону №160-ІХ.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону №160-IX командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Таким чином, враховуючи наведене вище правове регулювання, позивач повинен був надіслати у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування відповідні матеріали службових розслідувань до нового місця служби ОСОБА_1 для вирішення питання про його притягнення до матеріальної відповідальності.

В даному випадку, вирішення питання щодо притягнення відповідача до матеріальної відповідальності належало виключно до повноважень начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Краматорськ, де проходив в подальшому військову службу відповідач.

Отже, аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що компетенцією щодо притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 в даному випадку начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 не наділений, на здійснення зазначених дій уповноважений командир нового місця проходження військової служби вказаної особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених вимог та заперечень, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за матеріальну шкоду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Суддя Н.В. Друзенко