Справа № 420/325/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/325/22
26 лютого 2024 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві Плохути Бориса Валерійовича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Плохути Бориса Валерійовича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві задоволено повністю.

Вказаним рішенням визнано протиправними дії заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Плохути Бориса Валерійовича по ненаданню публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 27 грудня 2021 року про надання копій розрахунково-платіжних відомостей заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві Іллящука Дениса Георгійовича за серпень-грудень 2021 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві надати ОСОБА_1 копії розрахунково-платіжних відомостей заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Іллящука Дениса Георгійовича за серпень-грудень 2021 року.

07.02.2024 року від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в якій останній просить суд стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 5434 грн.

У заяві про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, вказано, що за умовами договору про надання правничої (правової) допомоги гонорар адвоката за повний комплекс робіт по супроводу справи визначено у 200 доларів США, що становить 5434 грн.

Згідно висновків Верховного Суду у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 року, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен.

Такою позивач зазначив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не має права втручатися в ці правовідносини. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, сплачено їх стороною чи тільки має бути сплачено.

Також позивач зауважив, що відповідно до положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (Закон наводиться виключно як орієнтир обґрунтування вартості часу роботи кваліфікованого адвоката, який (закон) діяв 7 років) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь, якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З 01.01.2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2481 грн. Одна година компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати (2481 х 0,40) 992,40 грн. Позивач вказує, що сума в розмірі 5434 грн. співмірна витратам часу в (5434 : 992,40) 5 годин 28 хвилин. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, у сумі 5434 грн.

22.02.2024 року до канцелярії суду від представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у даній справі, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення. Дане клопотання обґрунтоване наступним.

На переконання відповідача, розмір заявлених до відшкодування судових витрат, визначений позивачем, є перебільшеним та необґрунтованим.

Відповідач вказав, що наданий до суду акт про надання правничої допомоги від 19.02.2022 не містить детальний опис конкретних послуг, їх погодинної вартості та затрачений час на їх виконання. Крім того, до суду не надано докази на підтвердження сплати суми, визначеної в договорі, зарахування такої на корить представника позивача. Матеріали справи не містять жодного документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Відповідач наголошує, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчить інформація, наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень та системі Електронний Суд, адвокат Єрмолатін Віктор Іванович надає правничу допомогу одному й тому ж самому громадянину при розгляді аналогічних справ (понад 50 справ), де відповідачами є Державне бюро розслідувань, ТУ ДБР у м. Миколаєві, посадові особи ДБР та ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Участь одного адвоката при розгляді аналогічних справ в судах свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза розумним сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Правова позиція адвоката Єрмолатіна В.І. при розгляді аналогічних справ в суді не змінювалась, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надав правову допомогу одному й тому ж позивачу в суді, вдруге вивчати додаткові джерела права і судову практику зі спірних питань була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводами, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги, й іншими обставинами, а отже, підготовка цієї справи в суді не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи.

Відповідач звернув увагу на пункт 1.4 Договору про надання правової допомоги від 20.06.2021, який звучить наступним чином: «Сторони враховують майновий стан Клієнта, який є пенсіонером та інвалідом армії другої групи, має позитивну репутацію як особа, яка у чині підполковника займала посаду першого заступника начальника відділу внутрішніх справ такого знаного району Одеської області як Овідіопольський, а правові спори з питань доступу до публічної інформації з Державним бюро розслідувань та особами його начальницького складу викликає публічний інтерес, адже на сайті ДБР значиться: «Закон один для всіх», а задекларовані місія та цінності ДБР теж про позитивну, далеку перспективу…».

На думку відповідача, зазначене свідчить, що метою направлення запитів про надання публічної інформації та ініціювання відповідних позовів є не захист порушених або не визнаних прав і свобод позивача, а цілеспрямоване намагання дестабілізувати роботу органів ДБР або, можливо, збагатитися за рахунок стягнутих в судовому порядку витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою.

Виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи конкретні обставини справи, та те, що представником позивача не доведено належними доказами понесення витрат на правову допомогу, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача про стягнення витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Вирішуючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Від сплати судового збору позивач звільнений як інвалід 2 групи.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст.134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до приписів ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що розмір гонорару адвоката та порядок його сплати у суді першої інстанції визначений п.4.1.1, 4.2, 4.3 Договору № 14 від 20.06.2021р. про надання правничої (правової) допомоги та складає 5434 грн. (еквівалент 200 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ на дату укладення Договору), що підлягають сплаті протягом 3-х днів з моменту фактичного отримання позивачем грошових коштів від відповідача відповідно розміру витрат, визначеного судовим рішенням, які Клієнт має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Актом від 19.02.2022 року про надання правничої (правової) допомоги відповідно до Договору № 14 від 20.06.2021 року підтверджується виконання адвокатом у повному обсязі необхідних робіт із супроводу справи. Опис наданих за договором послуг міститься у п.2.4.1 Договору № 14, а розмір гонорару є фіксованим згідно п.4.1.1 вказаного Договору.

При цьому суд погоджується з доводами позивача з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен. Одночасно суд не враховує доводи відповідача про те, що акт про надання правничої допомоги від 19.02.2022 не містить детальний опис конкретних послуг, їх погодинної вартості та затрачений час на їх виконання, оскільки ці доводи спростовуються наведеним вище висновком Верховного Суду у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19.

Посилання відповідача на відсутність документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд також не бере до уваги з огляду на зміст п.1 ч.3 ст.134 КАС України, з якої випливає, що підлягають розподілу витрати на правничу допомогу, що сплачені або підлягають сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Водночас, суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує доводи відповідача у клопотанні про зменшення розміру цих витрат щодо необхідності врахування ступеня складності цієї справи, наявності у провадженні суду значної кількості справ з подібним предметом спору (про надання публічної інформації) між позивачем та ДБР чи його територіальним органом, а також щодо співмірності та пропорційності таких витрат.

Отже, з огляду на зазначене та виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторін, враховуючи також кількість подібних позовів, пред`явлених позивачем до ДБР та його територіальних органів (щодо надання запитуваної публічної інформації), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі в розмірі 1000 грн.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 143, 252, 255, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (адреса: вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

У задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів