Справа № 140/34174/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/34174/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про:

стягнення заборгованості по пенсії, що виникла за період з 28.09.2022 по 30.11.2023 в розмірі 123177,11 грн;

зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, у відповідності з Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845, вжити заходи для забезпечення стягнення з ГУ ПФУ у Волинській області на користь ОСОБА_1 заборгованості по пенсії у сумі 123177,11 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №140/6592/22 за позовом ОСОБА_1 , залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу від 03.10.2022 №85; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком, відповідно до пункту 12 розділу ХІ Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 28.09.2022, з врахуванням до загального стажу державної служби періодів проходження служби в органах внутрішніх справ та податкової міліції, періоду проходження строкової військової служби, а також з врахуванням довідок Державної служби фінансового моніторингу України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.09.2022 №№ 243-244.

На звернення позивача з заявою щодо стану виконання вказаного судового рішення, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 15.11.2023 повідомило його, що сума заборгованості по пенсії, яка виникла на виконання рішення суду за період з 28.09.2022 по 30.11.2023 становить 123177,11 грн, однак не вказано, які саме дії було вчинено відповідачем для погашення вказаної заборгованості та термін її сплати.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає, що цим порушено його конституційне право на отримання пенсії.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).

У відзиві на позов від 08.12.2023 №0300-0902-7/71766 відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 05.10.2004 позивачу призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №140/6592/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком, відповідно до пункту 12 розділу ХІ Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 28.09.2022, з врахуванням до загального стажу державної служби періодів проходження служби в органах внутрішніх справ та податкової міліції, періоду проходження строкової військової служби, а також з врахуванням довідок Державної служби фінансового моніторингу України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.09.2022 №№ 243-244.

На виконання рішення суду з 28.09.2022 позивача переведено на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу. Перерахований розмір пенсії в сумі 20930,00 грн виплачується з 01.12.2023. Нарахування пенсії на виконання судового рішення проведено за період з 28.09.2022 по 30.11.2023 в сумі 123177,11 грн. Виплата нарахованих коштів буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Зазначає, що органи Пенсійного фонду України фінансують виплати за рахунок коштів Державного бюджету в межах виділених асигнувань бюджету, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506080 Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок і підвищень, призначених за різними пенсійними програмами.

Станом на 01.10.2023 до ГУ ПФУ у Волинській області надійшло 28232 судових рішень у справах про пенсійне забезпечення громадян, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік, який згідно із підпунктом 1-1 пункту 14 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України.

Борги, нараховані на виконання рішень судів, обліковуються ГУ ПФУ у Волинській області в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації (електронні пенсійні справи) та будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

З урахуванням наведеного відповідач просив у позові відмовити.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.10.2004 призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №140/6592/22 за позовом ОСОБА_1 , залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу від 03.10.2022 №85; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком, відповідно до пункту 12 розділу ХІ Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 28.09.2022, з врахуванням до загального стажу державної служби періодів проходження служби в органах внутрішніх справ та податкової міліції, періоду проходження строкової військової служби, а також з врахуванням довідок Державної служби фінансового моніторингу України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.09.2022 №№ 243-244.

На виконання рішення суду позивача з 28.09.2022 переведено на пенсію державного службовця за віком, відповідно Закону України Про державну службу.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою щодо стану виконання судового рішення.

Листом від 15.11.2023 №35965-35121/Р-02/8-0300/23 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача, що рішення суду від 11.01.2023 виконано в межах покладених на нього зобов`язань. Зазначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік з 01.07.2022 розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлено на рівні 2027 грн, а з 01.12.2022 2093 грн. У зв`язку з цим, розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з обмеженням з 28.09.2022 складає 20270,00 грн, а з 01.12.2022 20930,00 грн.

Сума боргу на виконання вказаного рішення за період з 28.09.2022 по 30.11.2023 становить 123177,11 грн. Погашення заборгованості, обчисленої на виконання рішень суду, здійснюється в межах відповідних бюджетних призначень, виділених на цю мету. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Виплата належної ОСОБА_1 пенсії буде проводитись датою виплати 19 число через поточний рахунок, відкритий в AT «ОЩАДБАНК» .

Не погоджуючись з діями відповідача щодо невиплати нарахованої пенсії на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №140/6592/22 за період з 28.09.2022 по 30.11.2023 у розмірі 123177,11 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1, 2 ст.18 Закону України № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання тощо.

Відповідно до п.1 ст. 3 Закону Про виконавче провадження підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 1 частиною 1 статті 26 Закону України Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 26 Закону України № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Частиною 1 ст. 383 КАС передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382 та 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (частина друга-четверта ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду , наслідком чого є винесення окремої ухвали судом (ч.1 ст. 249 КАС України).

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (статті 382 та 383), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі чи із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду у порядку статті 383 КАС України, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18), від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18) та Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 520/11829/17.

Таким чином, оскільки постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023, яка набрала законної сили, у справі №140/6592/22 не була виконана відповідачем у добровільному порядку у повному обсязі (відповідачем проведено нарахування пенсії за період з 28.09.2022 по 30.11.2023 у розмірі 123177,11 грн, яку не виплачено), то позивач, відповідно до Закону України Про виконавче провадження, для виконання вказаного рішення повинен був звернутись до виконавчої служби, пред`явивши виконавчий документ (виконавчий лист Волинського окружного адміністративного суду №21675/2023 виданий 07.11.2023) до виконання, або звернутись до суду у порядку статті 382 або 383 КАС України, а не звертатись повторно з позовною заявою до суду.

Враховуючи вищевказані норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано процедури виконання судового рішення, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук