Справа № 580/1839/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 лютого 2024 року справа № 580/1839/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової перевірив матеріали адміністративної справи №580/1839/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, постановив ухвалу.

20.02.2024 вх. 9158/24 позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, де просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал - майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не застосування з 29.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 31.12.2021, з 01.01.2022 до 12.10.2022 (припинення виплати мені грошового забезпечення, в зв`язку з вибуттям у відпустку по догляду за дитиною) під час обчислення ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення, грошової (матеріальної) допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні 22.03.2023 відповідно до вимог статті 15 пункту 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 № 2011-XII, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, шляхом множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017;

- зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал - майора Ігоря Момота (військову частину НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 29.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 31.12.2021, з 01.01.2022 до 12.10.2022 (припинення виплати мені грошового забезпечення, e зв`язку з вибуттям у відпустку по догляду за дитиною) сум грошового забезпечення, грошової (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби під час звільнення 22.03.2023 відповідно до вимог статті 15 пункту 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних установленого законом на 01 січня календарного року, а саме встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплаті одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам статті 160, 161 КАС України, тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

Приписами статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно із ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин № 2352, яким внесені зміни до діючого законодавства про працю. Згідно із частиною першою та другою статті 233 Кодексу законів про працю України (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) викладені у редакції: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові під час звільнення, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому під час звільненні (стаття 116 КЗпП). Відповідно до редакції статті 234 КЗпП вказано, що поновлення строків, пропущених з поважних причин, можливе, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові під час звільнення (ст. 116 КЗпП), минуло не більше одного року.

Згідно витягу з наказу від 08.03.2023 №114-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби, тому позивач могла та повинен був дізнатися про порушення права щодо нарахування та виплати грошового забезпеченн під час ознайомлення з наказом від 08.03.2023 №114-ОС.

Згідно листа-відповіді від 12.12.2023 №11/Г-139-176 позивач звернулася із заявою 13.11.2023 щодо нарахованих та виплаченого грошового забезпечення, проте отримання позивачем, листа-відповідь від 23.05.2023 №9 аз, від 04.07.2023 №0-23/12/7/01-2023 аз, проте відповідь на адвокатський запит від 12.12.2023 №11/Г-139-176 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку (постанова Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19).

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що позивачу недостатньо лише покликатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; під час звернення до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. Триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної в особи можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, що зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує (№ 580/5306/21 ЄДРСР 101988826).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Реалізуючи пункт 1 статті 6 ЄКПЛ, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а зазначає: норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІV і статей 51, 55 Закону №2262-ХІІ (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої суми ) належать застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень про обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави. Верховний Суд у справі №160/3142/21 ЄДРСР 5 висновує: відповідно до Порядку №45, по-перше: для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), якою, відповідно до п. 6 Порядку №45 вважається посада, що за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена. По-друге, під час перерахунку пенсії не враховуються додаткові види грошового забезпечення та премії, які скасовані чи такі що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії(п.25); станом на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії, був зобов`язаний видати довідку про грошове забезпечення, виходячи із його встановленого розміру за відповідною посадою (саме на час виникнення права на перерахунок пенсії), а не виходячи із розмірів видів грошового забезпечення (у їх відсотковому значенні), що приймалися до уваги під час призначення позивачу пенсії. Відповідач був зобов`язаний вказати у довідці лише ті види грошового забезпечення, які на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії були передбачені нормативно-правовими актами та які фактично виплачувалися військовослужбовцям за відповідною посадою.

Відповідно до статті 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.2, 123, 160, 161, 169, 241-243, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати позивачеві для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дати отримання копії ухвали.

Позивачем недоліки можуть бути усунуті шляхом надання: обґрунтування змісту і характеру якого саме порушеного права (інтересу) позивача з якого часу і у порушення яких нормативно-правових актів допущено відповідачем; обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з дати підписання та не оскаржується.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА