Справа № 600/4429/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/4429/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (В/Ч НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 календарних років військової служби;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 календарних років військової служби.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказами НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.04.2022 №183-ОС останнього звільнено з військової служби у запас на підставі пп. «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини: якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу (один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та від 30.04.2022 №183-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Звертав увагу суду на те, що відповідно до інформації наявної у витязі з наказу від 30.04.2022 №183-ОС та архівної відомості № 1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року, позивачеві виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних роки, що становить 92490,50 грн.

Наголошував на тому, що у зв`язку із проходженням військової служби обома з подружжя позивач, як один із них, у тому числі і чоловік військовослужбовець набув право на звільнення за сімейними обставинами у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу одним із подружжя військовослужбовців, які мають дитину (дітей) віком до 18 років із правом на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII. ч. 3 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки вичерпний перелік підстав для невиплати вищезазначеної одноразової грошової допомоги визначено у абзаці третьому пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ та частині третій статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому зазначав, що відповідно до п. 5 ст. 11 Закону № 2011-ХП військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).

Відтак, позивач вважає, що звільнений з військової служби у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу одним із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, а тому, аналогічно до жінки - військовослужбовця, яка має дитину (дітей) віком до 18 років має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки його вислуга становить понад 10 років.

Отже, на думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність тим, що не виплатив позивачеві у зв`язку зі звільненням з військової служби одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII та на його думку, передбачена цією статтею допомога має виплачуватися також і в тих випадках, коли звільнення з військової служби відбувається під час особливого періоду, який включає і воєнний стан, а також незалежно чи жінці чи чоловіку військовослужбовцю.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого заперечив, щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та її розмір, визначені ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», не залежать від того, протягом усього особливого періоду чи безпосередньо у період дії воєнного стану відбулось звільнення військовослужбовця з військової служби.

Наголошував на тому, що у разі звільнення з військової служби у період дії воєнного стану військовослужбовця - жінки, яка не висловила бажання продовжувати військову службу, за однією із підстав, визначених пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка буде пов`язана з наявністю дитини (дітей) віком до 18 років, зокрема один із подружжя (примітка: лише для військовослужбовця-жінки), обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, відтак така особа матиме право на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

На думку відповідача, коли законодавець вносив зміни до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він насамперед забезпечував охорону дитинства і материнства шляхом встановлення додаткових підстав для звільнення з військової служби саме для військовослужбовців-жінок.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження в справі в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

2. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача, про залишення адміністративного позову без розгляду.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Згідно Наказів НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.04.2022 №183-ОС майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі пп. «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про

військовий обов`язок і військову службу» та від 30.04.2022 №183-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

2. Відповідно до інформації наявної у витязі з наказу від 30.04.2022 №183-ОС та архівної відомості № 1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року, ОСОБА_1 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних роки, що становить в сумі 92490,50 грн.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 1) у мирний час: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): 3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) [пункт 3 частини п`ятої статті 26 доповнено підпунктом «г» згідно із Законом України від 1 квітня 2022 року № 2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян»]: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років .

2. Відповідно до абзацу 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла на дату звільнення позивача з військової служби - 30.04.2022) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

3. Стаття 26 Закону № 2232-ХІІ пов`язує підстави для звільнення з військової служби з видами військової служби (частина 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ) та умовами (періодами) її проходження.

Зокрема, частина 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ розрізняє (виокремлює, групує) такі умови (обставини) для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом: у мирний час (пункт 1 частини п`ятої); під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) (пункт 2 частини п`ятої); з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (пункт 3 частини п`ятої).

4. Позаяк для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону № 2232-ХІІ чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду, відтак є достатні підстави вважати, що й виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, має зв`язок (залежність) як з нормативною підставою, за якою звільнений військовослужбовець, так і з умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.

Для оцінювання дій, рішень чи бездіяльності відповідача через призму дотримання вимог абзацу 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ цей аспект важливий, адже застосування приписів цієї статті вимагає наявності (сукупності) відповідних юридичних фактів. У контексті цієї справи це передбачає не тільки існування у військовослужбовця вислуги 10 років і більше на час звільнення зі служби, але також ще двох умов: «у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років».

Хоча позивач, як можна зрозуміти з обсягу встановлених у справі обставин, мав (на дату звільнення зі служби) дитину віком до 18 років та не бажав продовжувати військову службу, навіть не зважаючи на те що, що позивач в даній справі - чоловік військовослужбовець, а не жінка як того вимагає п. 2 ст. 15 Закону 2011, його звільнення відбулося з інших нормативних підстав, а саме - під час дії воєнного стану, що не охоплювалося сферою застосування абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ (у чинній на той час редакції).

5. Суд звертає увагу на те, що положення законів України № 3543-XII, № 1932-XII, які стосуються визначення особливого стану, як свідчення (підтвердження) застосовності до спірних правовідносин приписів абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відноси) не є виправданим у цій ситуації, позаяк сфера регулювання цих законів, з якою й пов`язують значення вжитих у них термінів (їх понять), не охоплює відносин соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей.

З цієї причини нормативне регулювання законів України, до яких звернувся позивач, не можуть замінити (як і змінити) умови/підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, що визначені Законом № 2011-ХІІ (стаття 15 у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби). Застосування положень цього Закону в окресленому сегменті вимагало звертатися до умов і підстав звільнення з військової служби, які визначає Закон № 2232-ХІІ (стаття 26, в частині періоду дії особливого стану).

З наведених міркувань суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аналогічний висновок суду наведений в постанові Верховного Суду в справі № №140/1143/23 від 24.01.2024 року в подібних правовідносинах, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, суд враховує під час застосування до спірних правовідносин.

6. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1.З огляду на те, що позивачеві відмовлено в задоволенні адміністративного суду, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (В/Ч НОМЕР_2 ) - відмовити.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач - НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ).

Суддя О.В. Боднарюк