Справа № 243/966/24
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/243/16/2024
Номер справи 243/966/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» лютого 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат НІКІТІН Валерій Вікторович, до Інспектора СРПП Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області СЕРЕДЮКА Антона Михайловича, Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 339787 від 18 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора СРПП Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Середюка А.М., Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 339787 від 18 січня 2024 року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 18 січня 2024 року в м. Костянтинівка Донецької області інспектор СРПП ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Середюк А.М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №339787 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу в сумі 8 500 грн. за правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП. В постанові відповідач зазначає, що 18 січня 2024 року о 15 год. 59 хв. в м. Костянтинівка автошлях Н-20 БП СОО8 ОСОБА_2 керував транспортним засобом AUDI A6 н/з НОМЕР_1 , чим обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме: транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП.

Вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам законодавства та складена з їх грубим порушенням.

Так, ч.8 ст.121 КУпАП є бланкетною нормою, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено її/їх зміст. Однак, інспектором поліції під час винесення постанови не зазначено, яку статтю (частину, пункт) Митного кодексу України порушено ОСОБА_2 та не викладено зміст конкретного положення Митного кодексу України, що ставиться у порушення ОСОБА_2 . Таким чином, у зазначеній постанові об`єктивна сторона правопорушення чітко не виписана, чим допущено порушення законодавчих приписів.

Також, не зрозуміло, на який саме пристрій проводилась відеофіксація та з якого пристрою відео, яке долучено до постанови. В матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису щодо події, яка сталась 18 січня 2024 року, а лише короткий фрагмент тривалістю 5 хв. 11 сек.

ОСОБА_2 було відмовлено в розгляді справи за місцем його проживання та від можливості звернутися за правничою допомогою. ОСОБА_2 не було надано копію постанови та не надіслано за місцем його проживання. Крім того, інформація щодо скоєного ОСОБА_2 правопорушення не реєструвалась в журналі єдиного обліку та до ІПНП не вносилась.

Вказана постанова була отримана лише 06 лютого 2024 року на адвокатський запит, тому існують причини поновлення пропущеного строку звернення до суду.

В зв`язку з викладеним, просить суд поновити строк звернення до суду, визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД №339787 про накладення стягнення на ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надали заяву про розгляд справи без участі представника. 19 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов не містить жодного аргументу або пояснення того, що стало причиною допущеного правопорушення. Думка про те, що поліцейський має повідомляти за скороченим номером «102» про притягнення цивільних осіб до адміністративної відповідальності є абсурдною та помилковою. Представником позивача не зазначено, кому належав на праві власності транспортний засіб, на якому переміщався позивач та коли та у кого він його придбав. Твердження позивача про порушення процедури розгляду справи не знаходить свого підтвердження, оскільки на відео з нагрудної бодікамери поліцейського чітко вбачається з`ясування обставин справи між поліцейським та позивачем та відмова позивача від отримання оскаржуваної постанови. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами. Також, позивачу було достеменно відомо про те, що 18 січня 2024 року відносно нього винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене, в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі.

21 лютого 2024 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не надав жодного доказу щодо правомірності складеної постанови. Крім того, зазначає, що строк державної реєстрації транспортного засобу продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. Просив задовольнити позов в повному обсязі.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Інспектора СРПП Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Середюка А.М., Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 339787 від 18 січня 2024 року, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2024 року інспектором СРПП Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Середюком А.М. стосовно позивача винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 339787, якою його визнано винним за частиною 8 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 гривень.

У Постанові зазначено, що 18 січня 2024 року о 15 год. 59 хв. в м. Костянтинівка автошлях Н-20 БП СОО8 ОСОБА_2 керував транспортним засобом AUDI A6 н/з НОМЕР_1 , чим обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме: транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України.

Суд вважає, що строк звернення до суду з оскарження даної постанови позивачем не пропущено, оскільки після складання постанова не була вручена ОСОБА_2 , поштою йому не направлялась, та була отримана на запит адвоката 06 лютого 2024 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1, п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Також поліцейському дозволено зупинити транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, якщо така зупинка здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту (п.10 ч.1 ст. ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Натомість згідно з п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.8 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином розгляд справи у таких випадках проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до п. 30.1 Правил дорожнього руху, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно з ч. 3 ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Відповідно до положень ч.8 ст. 121 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 380 Митного кодексу України, визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України.

Відповідно до ч.5 ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, відповідно до ст.ст. 72, 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 3-4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З аналізу вищенаведених норм закону вбачається, що процесуальний обов`язок доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи заявлені вимоги на підставі зазначених правових норм суд зауважує, що ч.8 ст. 121 КУпАП є бланкетною нормою, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено її/їх зміст.

Однак, інспектором поліції під час винесення оскаржуваної постанови не зазначено, яку статтю (частину, пункт) Митного кодексу України порушено позивачем та не викладено зміст конкретного положення Митного кодексу України, що ставиться у порушення позивачем.

Таким чином, у оскарженій постанові об`єктивна сторона правопорушення, за яке притягується ОСОБА_2 працівником поліції належним чином, чітко, не виписана, чим допущено порушення законодавчих приписів, оскільки Митний кодекс України містить безліч порушень, а конкретну його статтю вказано не було.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст. 380 Митного кодексу України.

Не зазначення у постанові норм відповідного закону чи підзаконного акту, у порушенні вимог якого обвинувачується особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення, тобто, є порушенням права на захист.

Саме на зазначене порушення, наряду з іншими, і посилається позивач в адміністративному позові.

Таким чином відсутність в оскаржуваній постанові необхідного посилання на конкретну норму Митного кодексу України, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99; п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений її зміст має відповідати вимогам, визначеним ст. 283 КУпАП.

Однак одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що відповідає позиції Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №177/525/17.

Згідно з вимогами п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Аналізуючи положення ч.8 ст. 121 КУпАП, для притягнення особи до відповідальності є необхідним, окрім іншого, встановити та довести, як факт керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, так і підтвердити наявність встановлених обмежень, передбачених Митним кодексом України, до транспортного засобу, зокрема факт передачі транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Так, на долученому відеозаписі із боді камер поліцейських не зафіксовано зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, взагалі транспортний засіб на відео не зафіксований.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Тобто обов`язок щодо збирання доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, покладається саме на уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

Відповідачами не надано жодних доказів зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, як і доказів керування транспортним засобом до винесення постанови.

В оскаржуваній постанові серії БАД №339787 від 18 січня 2024 року відсутні посилання на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, а відеозапис із боді камери поліцейського, лише фіксує розгляд справи щодо ОСОБА_2 за ч.8 ст. 121 КУпАП та не підтверджує факту вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що з наявних в матеріалах справи доказів не можливо також встановити, що автомобіль AUDI A6 н/з НОМЕР_1 , був ввезений на митну територію України саме в режимі тимчасового ввезення з метою особистого користування, а не в режимі транзиту або імпорту, або іншому режимі, передбаченому МК України.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип невинуватості особи та орієнтує на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За наведеного, а також враховуючи заявлені вимоги та приписи ч. 3 ст. 286 КАС України, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП не доведена, відтак, за відсутності достатніх доказів про вчинення ним правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАД №339787 від 18 січня 2024 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення провадженням закрити.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.

Керуючись вимогами ст. ст. 2-16, 19-20, 77, 121-126, 131, 159-167, 193, 227-228, 241, 244, 246, 250-251, 255, п.3 частини 3 статті 286, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 7, 9, 121, 245, 251, 254, 256, 258, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат НІКІТІН Валерій Вікторович, до Інспектора СРПП Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області СЕРЕДЮКА Антона Михайловича, Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 339787 від 18 січня 2024 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 339787 від 18 січня 2024 року, складену відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 8 500 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, юридична адреса: Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири грн. 48 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова