Справа № 400/13014/23
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 р. № 400/13014/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А. з розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівГоловного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, вул. Хмельницьке шосе, 7,м. Вінниця,21028, вул. Зодчих, 22,м. Вінниця,Вінницька обл., Вінницький р-н,21005 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання протиправним та скасування рішення від 24.05.2023 року № 44; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного упралвння Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1 або ГУ ПФ у Вінницькій області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 2 або ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.05.2023 №44 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу та заробітної плати для пенсії ОСОБА_1 періоди його роботи в російській федерації з 12.10.2010 по 8.09.2011, з 26.09.2011 по 21.09.2012, з 8.10.2012 по 16.04.2013, з 22.05.2013 по 31.03.2014, з 18.08.2014 по 4.12.2015, з 29.06.2016 по 16.12.2016, з 21.04.2017 по 31.07.2017, з 9.02.2018 по 13.09.2018, з 18.12.2018 по 31.05.2020 на підставі записів його трудової книжки та даних про доходи, зазначених у довідках про доходи ОСОБА_1 за 2010-2020 роки №310 від 2.04.2014, №311 від 2.04.2014, №312 від 2.04.2014, №313 від 2.04.2014, №314 від 2.04.2014, №БР3420 від 18.04.2013, №45 від 18.12.2016, №00001217 від 1.08.2017, №168 від 13.09.2018, №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2019 рік та №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2020 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити з 25.02.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком за його заявою від 17.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що по досягненню пенсійного віку (60 років) у відповідності до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV, 12.05.2023 він звернувся з заявою про призначення йому пенсії до ГУ ПФУ в Миколаївській області. Заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно рішення позивачу не зараховано до страхового стажу періоди його роботи з 05.03.2021 по 06.10.2022 згідно довідки про роботу від 23.01.2023 №26/23- 14, оскільки відсутні Міжнародні договори та Угоди з Народною Республікою Бангладеш; роботи з 12.10.2010 по 30.08.2022 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Позивач не погоджується з не зарахуванням до його страхового стажу періодів роботи в російській федерації з 12.10.2010 по 8.09.2011, з 26.09.2011 по 21.09.2012, з 8.10.2012 по 16.04.2013, з 22.05.2013 по 31.03.2014, з 18.08.2014 по 4.12.2015, з 29.06.2016 по 16.12.2016, з 21.04.2017 по 31.07.2017, з 9.02.2018 по 13.09.2018, з 18.12.2018 по 31.05.2020, які мали бути зарахованими на підставі записів його трудової книжки та даних про доходи, зазначених у довідках про доходи ОСОБА_1 за 2010-2020 роки №310 від 2.04.2014, №311 від 2.04.2014, №312 від 2.04.2014, №313 від 2.04.2014, №314 від 2.04.2014, №БР3420 від 18.04.2013, №45 від 18.12.2016, №00001217 від 1.08.2017, №168 від 13.09.2018, №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2019 рік та №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2020 рік. Позивач наголошує, що припинення російською федерацією з 01.01.2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди. Відтак, на його думку за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Ухвалою від 25.10.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 КАС та запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що на день звернення позивача з заявою про призначення пенсії він досяг 60 річного віку, а страховий стаж склав 28 років 05 місяців 19 днів, що є недостатнім (менше 30років). Позивачу не зараховано спірний період роботи в РФ до його страхового стажу, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Щодо заробітної плати зазначеної у довідках, то вони відсутні в пенсійній справі і їх врахування взагалі є передчасним.

Від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, на підставі Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановиою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22- 1 (далі Порядок № 22-1) заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області і за результатами розгляду прийнято рішення від 24.05.2023 №44 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 через відсутність необхідного стажу (менше 30років). Щодо зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду його роботи в РФ, то вони не підлягають зарахуванню, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді від 13.03.1992. Крім того, дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як до органу, рішення якого може бути визнано судом протиправним та скасовано.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ст. 263 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 24.05.2023 №44, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком стало недостатність страхового стажу.

Так, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що позивачу на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком 60 років, страховий стаж складає 28 років 05 місяців 19 днів, до страхового стажу не зараховано періоди з 05.03.2021 по 06.10.2022 згідно довідки про роботу від 23.01.2023 №26/23- 14, оскільки відсутні Міжнародні договори та Угоди з Народною Республікою Бангладеш; з 12.10.2010 по 30.08.2022 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач не погоджуючись з не зарахуванням до його страхового стажу періодів його роботи в російській федерації з 12.10.2010 по 8.09.2011, з 26.09.2011 по 21.09.2012, з 8.10.2012 по 16.04.2013, з 22.05.2013 по 31.03.2014, з 18.08.2014 по 4.12.2015, з 29.06.2016 по 16.12.2016, з 21.04.2017 по 31.07.2017, з 9.02.2018 по 13.09.2018, з 18.12.2018 по 31.05.2020 на підставі записів його трудової книжки та даних про доходи, зазначених у довідках про доходи ОСОБА_1 за 2010-2020 роки №310 від 2.04.2014, №311 від 2.04.2014, №312 від 2.04.2014, №313 від 2.04.2014, №314 від 2.04.2014, №БР3420 від 18.04.2013, №45 від 18.12.2016, №00001217 від 1.08.2017, №168 від 13.09.2018, №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2019 рік та №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2020 рік, звернувся до суду з даним позовом.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, ;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Пунктом 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок обчислення страхового стажу визначений статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Закон Про пенсійне забезпечення №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з частиною 1 і частиною 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України. Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України. Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку І в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; є) час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду: ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців цього Кодексу.

Згідно з приписами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки аби відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Суд зазначає, що стаж позивача у спірний період підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 та довідками про доходи ОСОБА_1 за 2010-2020 роки №310 від 2.04.2014, №311 від 2.04.2014, №312 від 2.04.2014, №313 від 2.04.2014, №314 від 2.04.2014, №БР3420 від 18.04.2013, №45 від 18.12.2016, №00001217 від 1.08.2017, №168 від 13.09.2018, №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2019 рік та №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2020 рік.

Щодо посилання відповідачів на те, що періоди роботи в РФ з 01.01.1992 по теперішній час не передбачено чинним законодавством, суд зазначає наступне.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13 березня 1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (далі також - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму необхідно застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною у період роботи позивача в РФ.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Необхідно зазначити, що те, що за іноземних осіб, які працювали на території РФ, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи. Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, період роботи позивача в РФ з 12.10.2010 по 8.09.2011, з 26.09.2011 по 21.09.2012, з 8.10.2012 по 16.04.2013, з 22.05.2013 по 31.03.2014, з 18.08.2014 по 4.12.2015, з 29.06.2016 по 16.12.2016, з 21.04.2017 по 31.07.2017, з 9.02.2018 по 13.09.2018, з 18.12.2018 по 31.05.2020 на підставі записів його трудової книжки підлягає врахуванню до страхового стажу позивача з врахуванням даних про доходи, зазначених у довідках про доходи ОСОБА_1 за 2010-2020 роки №310 від 2.04.2014, №311 від 2.04.2014, №312 від 2.04.2014, №313 від 2.04.2014, №314 від 2.04.2014, №БР3420 від 18.04.2013, №45 від 18.12.2016, №00001217 від 1.08.2017, №168 від 13.09.2018, №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2019 рік та №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2020 рік. Відтак, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.05.2023 №44 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити з 25.02.2023 йому пенсію за віком за його заявою від 17.05.2023, то суд не вбачає підстав для задоволення в цій частині оскільки судом в даному позовному провадженні не досліджувалось наявність чи відсутність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому, суд використовуючи повноваження передбачені п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України для захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 17.05.2023 про призначення пенсії за віком.

Суд відхиляє посилання відповідача 2 на те, що дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до ГУ ПФУ у Вінницькій області, як до органу, рішення якого може бути визнано судом протиправним та скасовано, оскільки заяву позивача від 17.05.2023 за принципом ектериторіальності розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області, але органом, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, тому задоволенні вимоги позивача зобов`язального характеру застосовуються судом саме до ГУ ПФУ у Миколаївській області.

Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на вищезазначене, позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Так, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, оскільки саме ним прийнято оскаржуване рішення. Доказів понесення інших витрат сторонами до суду не надано.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7,м. Вінниця,213) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, Вінниця, 21028, ДРПОУ 13322403) від 24.05.2023 №44 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, ) зарахувати до страхового стажу та заробітної плати для пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди його роботи в російській федерації з 12.10.2010 по 8.09.2011, з 26.09.2011 по 21.09.2012, з 8.10.2012 по 16.04.2013, з 22.05.2013 по 31.03.2014, з 18.08.2014 по 4.12.2015, з 29.06.2016 по 16.12.2016, з 21.04.2017 по 31.07.2017, з 9.02.2018 по 13.09.2018, з 18.12.2018 по 31.05.2020 на підставі записів його трудової книжки та даних про доходи, зазначених у довідках про доходи ОСОБА_1 за 2010-2020 роки №310 від 2.04.2014, №311 від 2.04.2014, №312 від 2.04.2014, №313 від 2.04.2014, №314 від 2.04.2014, №БР3420 від 18.04.2013, №45 від 18.12.2016, №00001217 від 1.08.2017, №168 від 13.09.2018, №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2019 рік та №б/н від 20.04.2020 про доходи за 2020 рік.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заяву від 17.05.2023 про призначення пенсії за віком.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7,м. Вінниця,213) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1073 грн (одна тисяча сімдесят три гривні).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України

Суддя І. А. Устинов