Справа № 560/14875/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/14875/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

23 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, комісії по наданню відстрочки від призову громадян на військову службу під час мобілізації Шепетівської районної військової адміністрації Хмельницької області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, комісії по наданню відстрочки від призову громадян на військову службу під час мобілізації Шепетівської районної військової адміністрації Хмельницької області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 грудня 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач перебуває на обліку у 1 відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 як військовозобов`язаний.

21.06.2023 позивач звернувся до 1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі по тексту - Закон №3543-ХІІ).

04.08.2023 комісія Шепетівської районної військової адміністрації Хмельницької області щодо розгляду заяв громадян України стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації прийняла рішення, оформлене протоколом №26, яким відмовила у наданні відстрочки від призову на військову службу у зв`язку з наявністю у батьків-інвалідів повнолітньої, працездатної доньки.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено такий вид військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжений та не скасований, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 вказаного Закону (в редакції від 30.06.2023, чинній на момент прийняття оскаржуваної відмови) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що батьки дружини - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ №440383, мати дружини - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ №440383. Інших дітей, крім дружини позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають.

Колегія суддів звертає увагу, що лише за наявності відповідних доказів того, що позивач не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати батьків інвалідів, він може мати відстрочку від мобілізації, передбачену абзацом 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ.

Водночас, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають повнолітню доньку - дружину позивача ОСОБА_4 . В свою чергу, ні відповідачу, ні суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 відноситься до категорії непрацездатних осіб.

Суд звертає увагу, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При цьому, обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків чинним законодавством не пов`язується з працездатністю дітей і їх можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або особами з інвалідністю); потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Як вказано вище, в матеріалах справи відсутні докази того, що працездатна дружина позивача, яка є дочкою осіб з інвалідністю ІІ групи, не може утримувати своїх батьків.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на позивача не поширюються положення абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки надані до заяви документи не підтверджують зазначені в статті підстави, тому відмова відповідача є правомірною.

Колегія суддів критично ставиться до посилань позивача на попередню редакцію статті 23 Закону №3543-ХІІ в редакції до 30.06.2023, в якій не було умови обов`язкової відсутності у осіб з інвалідністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, оскільки на момент прийняття спірної відмови відповідач як суб`єкт владних повноважень керувався чинною редакцією статті 23 вказаного Закону.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.