Справа № 140/30657/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/30657/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» до Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» (далі - позивач, товариство, ТОВ «ДП ГРУП ВОЛИНЬ») звернулося з позовом до Енергетичної митниці (далі - відповідач, митниця) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару від 14.07.2023 №UA903000/2023/000041/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000053/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000054/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000055/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000058/2, від 20.07.2023 №UA903220/2023/000069/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000074/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000076/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000078/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000079/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000081/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000082/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000095/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000098/2, від 29.07.2023 №UA903220/2023/000101/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000106/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000107/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000112/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000051/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000052/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000075/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000085/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000090/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000103/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000119/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000116/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000115/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000114/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000096/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000097/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000110/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000104/2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що товариством було укладено з VENKON GROUP OU (продавець) контракт від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD, за умовами якого продавець продає, а покупець купує вуглеводневу сировину, нафтопродукти та/або продукти нафтохімії (далі - товар), асортимент, ціна та кількість яких обумовлюється в підписаних обома сторонами додатках до даного контракту. Базис поставки товару вказується в додатках до цього контракту.

19.06.2023 VENKON GROUP OU було сформовано проформу-інвойс №VG-P-230619-001 на загальну суму 4200000,00 євро.

У свою чергу, 21.06.2023 на виконання вимог контракту від 16.05.2023 VG/DPVG/1605-01SD та додатку 2 від 08.06.2023 сторонами було зафіксовано ціну дизельного палива на рівні 662,00 євро, що підтверджується відповідним актом фіксації ціни №01-2.

27.06.2023 сторонами було зафіксовано ціну дизельного палива на рівні 672,00 євро, що підтверджується актом фіксації ціни №02-2.

10.07.2023 сторонами було зафіксовано ціну дизельного палива на рівні 650,00 євро, що підтверджується актом фіксації ціни №05-2.

18.07.2023 сторонами було зафіксовано ціну дизельного палива на рівні 693,21 євро, що підтверджується актом фіксації ціни №6-2.

З метою митного оформлення імпортованого товару, ввезеного на територію України (дизельне паливо), позивач подав Енергетичній митниці митні декларації (далі - МД): від 14.07.2023 №23UA05U7, від 14.07.2023 №23UA51U3, від 14.07.2023 №23UA54U0, від 14.07.2023 №23UA56U9, від 15.07.2023 №23UA18U6, від 20.07.2023 №23UA80U7, від 24.07.2023 №23UA30U7, від 24.07.2023 №23UA29U4, від 24.07.2023 №23UA52U4, від 25.07.2023 №23UA27U3, від 25.07.2023 №23UA31U3, від 28.07.2023 №23UA19U9, від 28.07.2023 №23UA903220O14622U0, від 29.07.2023 №23UA97U7, від 30.07.2023 №23UA87U0, від 30.07.2023 №23UA90U0, від 30.07.2023 №23UA96U5, від 14.07.2023 №23UA44U6, від 14.07.2023 №23UA27U4, від 24.07.2023 №23UA26U7, від 27.07.2023 №23UA76U4, від 27.07.2023 №23UA42U1, від 30.07.2023 №23UA68U0, від 31.07.2023 №23UA76U3, від 31.07.2023 №23UA37U4, від 31.07.2023 №23UA38U3, від 31.07.2023 №23UA39U2, від 28.07.2023 №23UA24U8, від 28.07.2023 №23UA23U9, від 30.07.2023 №23UA69U9 та інші документи, на підставі яких товар був придбаний.

В подальшому, Енергетичною митницею митну вартість товару визначено за другорядним методом відповідно до положень статті 60 МК України з врахуванням норм статті 61 МУ України; відмовлено в митному оформлені товарів за заявленою митною вартістю та оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийнято рішення про коригування митної вартості від 14.07.2023 №UA903000/2023/000041/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000053/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000054/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000055/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000058/2, від 20.07.2023 №UA903220/2023/000069/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000074/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000076/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000078/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000079/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000081/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000082/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000095/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000098/2, від 29.07.2023 №UA903220/2023/000101/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000106/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000107/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000112/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000051/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000052/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000075/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000085/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000090/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000103/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000119/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000116/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000115/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000114/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000096/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000097/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000110/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000104/2.

Позивач вважає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Зауважує, що усі рішення містять аналогічні підстави для їх прийняття. Так, в пункті 33 кожного рішення зазначено, що надані декларантом документи містять розбіжності та декларантом документально не підтверджено заявленої митної вартості, а саме:

1) умовами додатку №2 від 08.06.2023 до контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD (пункт 12) передбачена оплата у розмірі 10% до 26.06.2023. Відповідно до рахунка-проформи від 19.06.2023 №VG-P-230619-001 передоплата за товар складає 4200000,0 EUR. Декларантом до митного оформлення надані банківські платіжні документи з посилання на контракт від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD та рахунок-проформу від 19.06.2023 №VG-P-230619-001, які сплачені до 26.06.2023 на суму 400000,0 EUR. Таким чином, на даний момент декларантом документально не підтверджено достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню у зв`язку з чим порушено вимоги пункту 2 частини другої статті 52 МК України;

2) умовами контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD (пункт 3.2.) передбачено, що паспорт або сертифікат якості додається до кожної відвантаженої партії товару, однак наданий до митного оформлення сертифікат якості від 16.06.2023 №14201/00012092.0/L/23/A неможливо ідентифікувати до поставки даної партії товару;

3) продавець товару відповідно до контракту купівлі-продажу не є виробником оцінюваного товару, тобто, у митного органу відсутня інформація щодо вартості товару під час його продажу виробником.

Щодо першого твердження відповідача, то позивач вказує, що рахунок-проформа від 19.06.2023 №VG-P-230619-001 не є розрахунковим документом. Зазначена в даному документі кількість одиниць, ціна, умови поставки і оплата товару попередні і можуть змінюватись в процесі остаточного замовлення. Сторонами контракту було зафіксовано ціну за метричну тонну на рівні 662,00 євро, а в подальшому на рівні 650,00 євро та 693, 21 євро, відтак загальна сума поставлено товару не може складати 4200000,00 євро, оскільки визначена з урахуванням ціни дизельного палива за метричну тонну на рівні 700,00 євро. Відтак, перерахувавши продавцю 400000,00 євро в якості 10% попередньої оплати, товариство жодним чином не порушило умов контракту.

Щодо другого твердження митного органу, то підприємство зазначає, що сертифікат якості не міститься в переліку документів, на підставі яких визначається митна вартість товару, оскільки не містить жодного цифрового значення, на підставі якого митний орган міг би дійти висновку про невідповідність вартості товару дійсним показникам. Отже неможливість відповідача ідентифікувати поданий сертифікат якості до поставки товару не можу ставити під сумнів достовірність заявленої митної вартості.

Щодо третього твердження про те, що продавець товару відповідно до контракту купівлі-продажу не є виробником оцінюваного товару, позивач зауважує, що при митному оформленні повинен надавати виключно документи, які підтверджуються вартість придбаного товару у VENKON GROUP OU, а не у попередньому ланцюгу придбання.

Також позивач вважає безпідставними твердження відповідача про ненадання декларантом страхових документів чи відомостей про страхування товару покупцем, оскільки такі документи в електронному повідомленні митниці не вимагались, а позивач не поніс витрат на страхування.

Крім того, доводи митниці про розташування відтисків та підписів продавця VENKON GROUP OU на документах (інвойсі та інвойсі-проформі) ідентично один одному, що, на його думку, може свідчити про нанесення вказаних реквізитів за допомогою комп`ютерних програм (підробку документів), не підтверджуються жодними належними доказами.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що оскаржувані рішення прийняті всупереч положенням статей 54, 55, 64 МК України, без дотримання умов, передбачених частинами другою, третьою статті 53 Кодексу, оскільки відповідач не навів аргументованих доводів на підтвердження висновків про неповноту відомостей щодо складових митної вартості. У свою чергу, формальні висновки митного органу про розбіжності у документах і неповноту відомостей та застосовані у рішеннях формулювання підстав для таких висновків є свідченням штучного створення ознак невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості та її розрахунку вимогам законодавства у митній справі з метою подальшого коригування митної вартості. З метою формального дотримання митного законодавства та підтвердження підстав для невизнання заявленої митної вартості і її коригування відповідач вказав про наявність «розбіжностей» у документах, не навівши аргументів про вплив цих розбіжностей на рівень митної вартості.

У свою чергу декларант позивача для митного оформлення товару надав документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару саме за першим методом.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (т.5, а.с.2).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (т.5, а.с.3-14) позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що обов`язок доведення митної вартості покладається на декларанта. При цьому, митний орган при наявності обґрунтованих сумнівів, які стосуються митної вартості задекларованого товару, може витребовувати додаткові документи, а також здійснювати коригування заявленої митної вартості у разі не спростування таких сумнівів декларантом.

До Відділу митного оформлення «Ковель» митного поста «Західний» декларантом ТОВ «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» подано електронні митні декларацію типу IM 40 ДЕ: від 14.07.2023 № 23UA05U7, від 14.07.2023 №23UA51U3 , від 14.07.2023 №23UA54U0, від 14.07.2023 №23UA56U9, від 15.07.2023 №23UA18U6, від 20.07.2023 №23UA80U7, від 24.07.2023 №23UA30U7, від 24.07.2023 №23UA29U4, від 24.07.2023 №23UA52U4, від 25.07.2023 №23UA27U3, від 25.07.2023 №23UA31U3, від 28.07.2023 №23UA19U9, від 28.07.2023 №23UA22U0, від 29.07.2023 №23UA97U7, від 30.07.2023 №23UA87U0, від 30.07.2023 №23UA90U0, від 30.07.2023 №23UA96U5, від 14.07.2023 №23UA44U6, від 14.07.2023 №23UA27U4, від 24.07.2023 №23UA26U7, від 27.07.2023 № 23UA76U4, від 27.07.2023 №23UA42U1, від 30.07.2023 №23UA68U0, від 31.07.2023 №23UA76U3, від 31.07.2023 №23UA37U4, від 31.07.2023 №23UA38U3, від 31.07.2023 №23UA39U2, від 28.07.2023 №23UA24U8, від 28.07.2023 №23UA23U9, від 30.07.2023 №23UA94U7 (далі - МД 14794), від 30.07.2023 №23UA69U9.

Відповідно до графи 31 вищезазначених митних деклараціях, для подальшого митного оформлення в митному режимі ІМ 40 (випуск у вільний обіг), подано товар «1. Важкі дистиляти, газойлі: паливо дизельне GASOIL/DIESEL FUEL UN 1202 10PPM, EN 590 LIGHT, 3, III(D/E), вміст сірки 0,00094 мас.%, фракційний склад: 43,3% переганяються при 250 град.С, 95,9% переганяються при 350 град.С, 95,0% переганяються при 345,1 град.С, температура спалаху - 62 град.С., густина при 15 град.С: 838,8 кг/м.куб., наливом в цистерні».

За результатами опрацювання вищезазначених митних декларацій встановлено наступні відомості про товар: код УКТЗЕД - (графа 33); метод 1 - за ціною контракту (графа 43).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару, що базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті, до митного оформлення декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що підтверджують оплату оцінюваного товару.

Умовами додатку №2 від 08.06.2023 до контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD (пункт 12) передбачена оплата у розмірі 10% до 26.06.2023.

Відповідно до рахунка-проформи від 19.06.2023 №VG-P-230619-001 передоплата за товар складає 4200000,0 EUR. Декларантом до митного оформлення надані банківські платіжні документи з посилання на контракт від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD та рахунок-проформу від 19.06.2023 №VG-P-230619-001, які сплачені до 26.06.2023 на суму 400000,0 EUR.

Таким чином, декларантом документально не підтверджено достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних що піддаються обчисленню, у зв`язку з чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 МК України.

На підтвердження правомірності винесення оскаржуваних рішень представник відповідача зазначає, що умовами контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD (пункт 3.2.) передбачено, що паспорт або сертифікат якості додається до кожної відвантаженої партії товару, однак наданий до митних оформлень сертифікат якості від 16.06.2023 №14201/00012092.0/L/23/A неможливо ідентифікувати до поставки даних партії товару.

Продавець товару відповідно до контракту купівлі-продажу не є виробником оцінюваного товару, тобто, у митного органу відсутня інформація щодо вартості товару під час його продажу виробником.

Отже, з урахуванням зазначеного, декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість, що базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті, та не надано усіх документів відповідно до частини 2 статті 53 МК України.

Товар поставляється на умовах поставки FCA Riga (LV). Відповідно до умов Інкотермс 2020 на умовах поставки FCA ризики випадкової загибелі товару переходять від продавця до покупця з моменту завантаження товару на транспортний засіб покупця.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний надати до митного оформлення страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Також, відповідно до частини десятої статті 58 МК України витрати на страхування є складовими митної вартості.

Однак, декларантом до митного оформлення не надано страхових документів чи відомостей щодо страхування покупцем або відсутності такого до моменту перетину товаром митного кордону України.

Тобто, декларантом не надано усіх відомостей щодо складових митної вартості товару.

Водночас, привертає увагу розташування відтисків та підписів продавця VENKON GROUP OU на документах (інвойсі та інвойс-проформі), які розташовані ідентично один одному, що може свідчити про нанесення вказаних реквізитів за допомогою комп`ютерних програм (підробку документів).

У зв`язку з вищевикладеним та на підставі частини третьої статті 53 МК України декларанту було надано можливість протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

При цьому відповідно до вказаних МД декларантом були надані додаткові документи та повідомлено, що надати інші документи немає можливості. Таким чином, на думку митного орану, декларантом не надано всі достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За результатами митного оформлення Енергетичною митницею винесено оскаржувані рішення про коригування митної вартості та різниця між сумами митних платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом становить 507187,76 грн.

Щодо методу визначення (коригування) митної вартості представник митниці зазначає, що на виконання вимог частин 5, 6 статті 55, частини 3 статті 57 МК України та з метою обґрунтованого вибору методу та визначення основи митної вартості товару між декларантом та митницею проведено процедуру консультації. В ході проведення консультації встановлено, що у декларанта та у митного органу відсутня цінова інформація щодо митних вартостей ідентичних товарів, що унеможливлює застосування методу визначення митної вартості відповідно до положень статті 59 МК України. Водночас, у митниці та у декларанта наявна цінова інформація щодо митної вартості подібного товару, оформленого у митному відношенні. Отже, в результаті проведеної консультації, шляхом послідовного використання можливості застосування методів визначення митної вартості, митну вартість товару визначено за другорядним методом, відповідно до положень статті 60 МК України з врахуванням норм статті 61 МК України. При коригуванні за основу взято митну вартість 0,7925 EUR/кг подібного товару, оформленого у митному відношенні за МД від 08.07.2023 №23UA90U2.

З наведених підстав просить в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив (т.4, а.с.29-35) представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові. Додатково вказала, що відомості з АСАУР носять допоміжний інформаційних характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Відтак, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митною оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

У додаткових поясненнях по справі відповідач просив відмовити у задоволенні вимог позовної заяви з підстав, викладених у відзиві (т.5, а.с.52-56).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 16.05.2023 між компанією VENKON GROUP OU (продавець) та ТОВ «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» (покупець) було укладено Контракт №VG/DPVG/1605-01SD, за умовами якого продавець продає, а покупець купує вуглеводневу сировину, нафтопродукти та/або продукти нафтохімії (далі - товар), асортимент, ціна та кількість яких, обумовлюється в підписаних обома сторонами Додатках до даного Контракту (т.1, а.с.31-40, 41-50).

Узгоджена кількість товару вказується в Додатках до цього контракту та відвантажується партіями (пункт 4.1 Контракту).

Ціна фіксується в Лондонський робочий банківський день та в робочий день продавця з 10.00 до 14.0 за латвійським часом. Фіксована ціна товару вказується в Додатках до цього Контракту та рахунку фактурі та/або в рахунку на передоплату. Ціна на лот фіксується не пізніше ніж за 1 (одну) робочу добу до завантаження товару на транспортний засіб, за наявності достатньої кількості коштів на розрахунковому рахунку продавця (пункти 6.1, 6.4, 6.6 Контракту).

Пунктами 7.1, 7.2, 7.3 Контракту передбачено, що оплата за товар провадиться в євро. Сума оплати за товар округляється до сотих. Оплата здійснюється в строки та на номер банківського рахунку, зазначені у виставленому попередньому рахунку та/або рахунку-фактури.

Товар поставляється на умовах Інкотермс 2020, згідно з Додатками до цього Контракту та на підставі замовлення від покупця (пункт 8.1 Контракту). Постачання товару здійснюється продавцем в автоцистернах або контейнерах-цистернах (пункт 8.8 Контракту).

Пунктом 1 Додатку 2 від 08.06.2023 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD передбачено, що продавець зобов`язується продати і поставити, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти товар в кількості 6000 МТ (метричних тон) +/- 5% в період з 12 червня по 12 серпня 2023 року. Пунктом 7 Додатку 2 передбачені умови поставки FCA (Incoterms 2020), Латвія (т.1, а.с.51,52).

Вартість оформлення митних документів складає 2,00 євро за МТ і буде включена у вартість товару в рахунку-фактурі (пункт 8 Додатку 2 від 08.06.2023).

Фіксація ціни в день завантаження товару згідно акту фіксації ціни (пункт 11 Додатку 2 від 08.06.2023).

Умови оплати - 10% оплата до 26.06.2023. Оплата кожного лота (100 МТ) за два робочих дня до завантаження. Покупець зобов`язаний надати копію підтвердження платежу - SWIFT або SEPA (пункт 12 Додатку 2 від 08.06.2023).

19.06.2023 VENKON GROUP OU було сформовано проформу-інвойс №VG-P-230619-001 на 6000 метричних тон дизельного пального по ціні 700,00 євро за метричну тонну на загальну суму 4200000,00 євро (т.1, а.с.58, 59).

Пунктом 1 Доповнення №1 від 22.06.2023 до Додатку №2 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1 605-01SD передбачено, що остаточна ціна товару вказується в інвойсі після завантаження (т.1, а.с.56, 57).

Крім того, пунктом 1 Доповнення №2 від 26.06.2023 до Додатку №2 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD визначено, що вартість оформлення сертифіката походження товару на кожен транспортний засіб становить 2,75 євро за метричну тонну і буде включено у вартість товару у рахунку-фактурі (т.1, а.с.54, 55).

Разом з тим, судом встановлено, що на виконання вимог Контракту від 16.05.2023 VG/DPVG/1605-01SD та Додатку 2 від 08.06.2023 сторони змінювали за домовленістю ціну дизельного палива. Так, актом фіксації ціни від 21.06.2023 №01-2 (т.1, а.с.83, 84) ціна на дизельне паливо зафіксована на рівні 662,00 євро на 300 метричних тон і така ціна діє закінчення відвантаження товару; актом фіксації ціни від 27.06.2023 №02-2 (т.2, а.с.223, 224) ціна на дизельне паливо зафіксована на рівні 672,00 євро на 400 метричних тон і така ціна діє закінчення відвантаження товару; актом фіксації ціни від 10.07.2023 №05-2 (т.2, а.с.32, 33) ціна на дизельне паливо зафіксована на рівні 650,00 євро на 200 метричних тон і така ціна діє закінчення відвантаження товару; актом фіксації ціни від 18.07.2023 №6-2 (т.3, а.с.80, 81) ціна на дизельне паливо зафіксована на рівні 693,21 євро на 500 метричних тон і така ціна діє закінчення відвантаження товару.

З матеріалів справи слідує, що поставка товару здійснювалась частинами, що підтверджується інвойсами, у яких зазначено вартість дизельного палива відповідно до зафіксованої ціни.

З метою митного оформлення імпортованого товару ввезеного на територію України (дизельне паливо) декларант позивача подав до Енергетичної митниці МД: від 14.07.2023 №23UA05U7, від 14.07.2023 №23UA51U3, від 14.07.2023 №23UA54U0, від 14.07.2023 №23UA56U9, від 15.07.2023 №23UA18U6, від 20.07.2023 №23UA80U7, від 24.07.2023 №23UA30U7, від 24.07.2023 №23UA29U4, від 24.07.2023 №23UA52U4, від 25.07.2023 №23UA27U3, від 25.07.2023 №23UA31U3, від 28.07.2023 №23UA19U9, від 28.07.2023 №23UA903220O14622U0, від 29.07.2023 №23UA97U7, від 30.07.2023 №23UA87U0, від 30.07.2023 №23UA90U0, від 30.07.2023 №23UA96U5, від 14.07.2023 №23UA44U6, від 14.07.2023 №23UA27U4, від 24.07.2023 №23UA26U7, від 27.07.2023 №23UA76U4, від 27.07.2023 №23UA42U1, від 30.07.2023 №23UA68UO, від 31.07.2023 №23UA76U3, від 31.07.2023 №23UA37U4, від 31.07.2023 №23UA38U3, від 31.07.2023 №23UA39U2, від 28.07.2023 №23UA24U8, від 28.07.2023 №23UA23U9, від 30.07.2023 №23UA69U9, у яких митну вартість імпортованого товару визначив за першим методом (за ціною договору) з урахуванням витрат на транспортування. На підтвердження заявленої митної вартості митниці надані документи, на підставі яких товар був придбаний, зокрема: Контракт від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; Додаток 2 від 08.06.2023 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; Доповнення №1 від 22.06.2023 до Додатку №2 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; Доповнення №2 від 26.06.2023 до Додатку №2 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; калькуляцію ціни; акти фіксації ціни; проформу-інвойс від 19.06.2023 №VG-P-230619-001; інвойси; банківські платіжні документи; автотранспортні накладні; декларації країни відправлення; договори про надання транспортних послуг; довідки про транспортні витрати; сертифікат якості від 16.06.2023 № 14201/00012092.0/L/23/A (т.1, а.с.31-250, т.2, т.3, т.4, а.с.1-226).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею надіслано декларанту електронне повідомлення, в якому запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення.

У відповідь на вказані повідомлення декларант надсилав листи, що додаткові документи надаватись не будуть.

Енергетичною митницею прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 14.07.2023 №UA903000/2023/000041/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000053/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000054/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000055/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000058/2, від 20.07.2023 №UA903220/2023/000069/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000074/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000076/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000078/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000079/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000081/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000082/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000095/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000098/2, від 29.07.2023 №UA903220/2023/000101/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000106/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000107/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000112/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000051/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000052/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000075/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000085/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000090/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000103/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000119/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000116/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000115/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000114/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000096/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000097/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000110/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000104/2 та сформовані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (т.1, а.с.96-97, 129-130, 159-160, 189-190, 218-219, т.2, а.с.13-14, 42-43, 71-72, 97-98, 124-125, 150-151, 177-178, 200-201, 245-246, т.3, а.с.31-32, 59-60, 88-89, 112-113, 139-140, 166-167, 193-194, 206-207, 235-236, т.4, а.с.16-17, 44-45, 68-69, 93-94, 118-119, 144-145, 171-172, 194-195, 225-226).

У графі 33 оскаржуваних рішень зазначено, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності та декларантом документально не підтверджено складові митної вартості, про які було повідомлено декларанта шляхом направлення електронного повідомлення, а саме:

умовами додатку №2 від 08.06.2023 до контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD (пункт 12) передбачена оплата у розмірі 10% до 26.06.2023. Відповідно до рахунка-проформи від 19.06.2023 №VG-P-230619-001 передоплата за товар складає 4 200 000,0 EUR. Декларантом до митного оформлення надані банківські платіжні документи з посилання на контракт від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD та рахунок-проформу від 19.06.2023 №VG-P-230619-001, які сплачені до 26.06.2023 на суму 400000,0 EUR. Таким чином, на даний момент декларантом документально не підтверджено достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних що піддаються обчисленню у зв`язку з чим порушено вимоги пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України (далі - МК України);

умовами контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD (пункт 3.2.) передбачено, що паспорт або сертифікат якості додається до кожної відвантаженої партії товару, однак, наданий до митного оформлення сертифікат якості від 16.06.2023 №14201/00012092.0/L/23/A неможливо ідентифікувати до поставки даної партії товару;

продавець товару відповідно до контракту купівлі-продажу не є виробником оцінюваного товару, тобто, у митного органу відсутня інформація щодо вартості товару під час його продажу виробником.

Отже, з урахуванням зазначеного, декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість, що базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті, та не надано усіх документів відповідно до частини другої статті 53 МК України;

відповідно до Інкотермс 2020 товар поставляється на умовах поставки FCA Riga (LV). Відповідно до частини другої статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний надати до митного оформлення страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Також, відповідно до частини десятої статті 58 МК України витрати на страхування є складовими митної вартості. Однак, декларантом до митного оформлення не надано страхових документів чи відомостей щодо страхування покупцем або відсутності такого до моменту перетину товаром митного кордону України.

Таким чином, декларантом не надано всі достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Водночас, привертає увагу розташування відтисків та підписів продавця VENKON GROUP OU на документах (інвойсі та інвойс-проформі), які розташовані ідентично один одному, що може свідчити про нанесення вказаних реквізитів за допомогою комп`ютерних програм (підробку документів).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МК України декларант зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України зазначено, що митниця може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, якщо декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, або відсутність у наданих документах всіх відомостей що підтверджують числове значення митної вартості.

Відповідно до частини 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів які імпортуються не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. В разі якщо, митна вартість не може бути визначена за основним методом визначення митної вартості, то при цьому застосовується послідовно кожний наступний метод. Відповідно до вимог частини 3 статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультації між митницею та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України. Під час таких консультацій митниця і декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. На виконання вимог частин 5, 6 статті 55, частини 3 статті 57 МК України та з метою обґрунтованого вибору методу та визначення основи митної вартості товару між декларантом та митницею проведено процедуру консультації. В ході проведення консультації встановлено, що у декларанта та у митного органу відсутня цінова інформація щодо митних вартостей ідентичних товарів, що унеможливлює застосування методу визначення митної вартості відповідно до положень статті 59 МК України. Водночас, у митниці та у декларанта наявна цінова інформація щодо митної вартості подібного товару оформленого у митному відношенні. Отже, в результаті проведеної консультації, шляхом послідовного використання можливості застосування методів визначення митної вартості, митну вартість товару визначено за другорядним методом, відповідно до положень статті 60 МК України з врахуванням норм статті 61 МК України. При коригуванні за основу взято митну вартість 0,7925 EUR/кг подібного товару, оформленого у митному відношенні за МД від 08.07.2023 №23UA90U2 (рішення, винесені в період з 14.07.2023 по 27.07.2023, а також 0,8530 EUR/кг за МД від 27.07.2023 №23UA63U3 (рішення, винесені в період з 28.07.2023 по 31.07.2023).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 52 МК України декларант має право письмово звернутись до митного органу щодо випуску товару у вільний обіг під надання гарантій у порядку встановленому законодавством. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 52 МК України, декларант має право у порядку визначеному главою 4 МК України оскаржити рішення митного органу щодо коригування митної вартості.

З метою випуску товарів у вільний обіг позивач здійснив декларування товару відповідно до пункту 7 статті 55 МК України з наданням гарантій.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню митниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України(далі -МК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою-третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами першою - п`ятою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію). Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2)неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4цього Кодексу або до суду.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару «дизельне паливо», за основним методом (за ціною договору (контракту).

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

Зокрема, були подані: Контракт від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; Додаток 2 від 08.06.2023 до Контакту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; Доповнення №1 від 22.06,2023 до Додатку №2 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; Доповнення №2 від 26.06.2023 до Додатку №2 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD; калькуляція ціни; акти фіксації ціни; проформа-інвойс від 19.06.2023 №VG-P-230619-001; інвойси; банківські платіжні документи; автотранспортні накладні; декларації країни відправлення; договори про надання транспортних послуг; довідки про транспортні витрати; сертифікат якості від 16.06.2023 №14201/00012092.0/L/23/A.

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 21.05.2021 у справі №820/307/17, митний орган має право відійти від законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Отже, лише наявність розбіжностей в документах чи ознак їх підробки, відсутність в документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, є підставою для витребування додаткових документів у декларанта.

Так, здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, відповідач встановив, що умовами Додатку №2 від 08.06.2023 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD (пункт 12) передбачена оплата у розмірі 10% до 26.06.2023 (т.1, а.с.51-52).

Відповідно до рахунка-проформи від 19.06.2023 №VG-P-230619-001 передоплата за товар складає 4200000,0 EUR (т.1, а.с.58-59). Декларантом до митного оформлення надані банківські платіжні документи з посилання на контракт від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD та рахунок-проформу від 19.06.2023 №VG-P-230619-001, які сплачені до 26.06.2023 на суму 400000,0 EUR.

Таким чином, декларантом документально не підтверджено достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних що піддаються обчисленню, у зв`язку з чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 МК України.

Однак, суд не погоджується з такими доводами митниці та зазначає наступне.

Так, при митному оформленні декларантом були надані платіжні документи від 21.06.2023 та 26.06.2023 на загальну суму 400000,00 євро (т.1, а.с.60-63).

Разом з тим, в Додатку №2 від 08.06.2023 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD узгоджено загальну кількість товару 6000 метричних тон +/-5% у період з 12.06.2023 по 12.08.2023 та попередню ціну 700,00 євро за метричну тонну, що в загальній сумі становить 4200000,00 євро, як і зазначено в рахунку-проформі від 19.06.2023 №VG-P-230619-001 (т.1, а.с.51-52, 58-59).

Умови оплати, визначені в Додатку №2 від 08.06.2023 до Контракту від 16.05.2023 №VG/DPVG/1605-01SD передоплата 10% до 26.06.2023.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що рахунок-проформа не є розрахунковим документом, позаяк проформа-інвойс це попередній інвойс, який існує для узгодження ціни, обсягу поставки тощо.

Таким чином, зазначення в рахунку-проформі від 19.06.2023 №VG-P-230619-001 суми передоплати 100% - 4200000,00 євро не передбачає обов`язку покупця оплатити вказану суму, оскільки за умовами контракту передоплата становить 10% до 26.06.2023.

Крім того, проведення позивачем попередньої оплати в сумі 400000,00 євро узгоджується із зафіксованою в акті фіксації ціни від 21.06.2023 №01-2 ціною на товар в сумі 662,00 євро на метричну тонну (т.1, а.с.83-84).

Суд зауважує, що в межах кожної поставки ціна товару (дизельного пального) окремо визначалась у відповідному інвойсі, який за своєю суттю є рахунком на оплату. Саме така ціна з урахуванням транспортних витрат на доставку товару зазначалась декларантом як митна вартість товару, що відповідає вимогам статті 58 МК України.

Таким чином, доводи митниці про наявність розбіжностей в документах при визначенні декларантом ціни товару не відповідають фактичним обставинам.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваних рішеннях про неможливість ідентифікувати наданий до митного оформлення сертифікат якості від 16.06.2023 №14201/00012092.0/L/23/A (т.1, а.с.77-78) до поставки даної партії товару, то суд зазначає, що сертифікат якості не підтверджує митну вартість поставленого товару для цілей МК України, тому не впливає на правильність визначення митної вартості.

Крім того, що відповідно до статті 53 МК України сертифікат якості (виробника) не міститься в переліку документів, на підставі яких визначається митна вартість. При цьому, сертифікат якості товару не містить жодного цифрового значення, на підставі якого митний орган міг би дійти висновку про невідповідність задекларованої вартості товару її дійсним показникам. Разом з тим, в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є саме ціна товару та інші складові митної вартості товару.

У даному випадку, відповідач не вказав, яким чином сертифікат якості, який містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості продукції виробника, отримані в результаті лабораторних випробувань, впливає на митну вартість товару.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у спірних рішеннях на те, що продавець товару відповідно до контракту не є виробником товару, а тому, у митного органу відсутня інформація щодо вартості товару під час його продажу виробником, оскільки митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Як вбачається з поданих МД, позивач визначив митну вартість за основним методом, тобто за ціною договору, яка обумовлена між покупцем ТОВ «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» та продавцем VENKON GROUP OU. При митному оформлені імпортованого товару позивач повинен надавати виключно документи, які підтверджують вартість придбаного товару товариством у VENKON GROUP OU, а не у попередньому ланцюгу придбання.

Більше того, з оскаржуваних рішеннях неможливо встановити, на підставі чого митний орган дійшов висновку, що VENKON GROUP OU не є виробником даного товару, зважаючи на те, що сертифікат якості, який видається саме виробником продукції, виданий VENKON GROUP OU.

Вказана обставина відповідачем жодними доказами не спростована.

Також в оскаржуваних рішеннях зазначено, що товар поставляється на умовах поставки FCA Riga (LV), однак декларантом до митного оформлення не надано страхових документів чи відомостей щодо страхування покупцем. Разом з тим, суд зауважує, що позивачем не було понесено жодних витрат на страхування товару, що підтверджується відповідними довідками про транспортні витрати, які надавались декларантом позивача при митному оформленні імпортованого товару.

Більше того, в електронних повідомленнях митниці з вимогою надати додаткові документи відсутня вимога про надання документів, які підтверджують страхування товару.

Водночас суд не бере до уваги доводи відповідача у спірних рішеннях про те, що відтиски та підписи продавця VENKON GROUP OU на документах (інвойсі та інвойс-проформі) розташовані ідентично один одному, що може свідчити про нанесення вказаних реквізитів за допомогою комп`ютерних програм (підробку документів), оскільки такі не підтверджуються належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, які містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору.

Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд наголошує, що вимога про витребування додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є рахунок-фактура.

З урахуванням вищенаведеного, відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16 та 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного методу визначення митної вартості товару передбачено, зокрема, статтею 60 МК України, згідно з якою .у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу.

Між тим у спірних рішеннях митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів).

Крім того, суд зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті рішення про коригування митної вартості товару відповідач використав виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а вже наявною у митного органу ціновою інформацією. Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митниця повинна довести законність свого рішення, яке не може ґрунтуватися на припущеннях та сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 14.07.2023 №UA903000/2023/000041/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000053/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000054/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000055/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000058/2, від 20.07.2023 №UA903220/2023/000069/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000074/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000076/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000078/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000079/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000081/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000082/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000095/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000098/2, від 29.07.2023 №UA903220/2023/000101/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000106/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000107/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000112/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000051/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000052/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000075/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000085/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000090/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000103/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000119/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000116/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000115/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000114/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000096/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000097/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000110/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000104/2 є необґрунтованими та безпідставними, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому його слід визнати протиправним та скасувати, а позов задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 138 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані зі сплатою судового збору, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі «Баришевський проти України», заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі «Двойних проти України»,заява №72277/01, пункт 80;рішення у справі «Меріт проти України», заява №66561/01, пункт 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

У позовній заяві та заяві про стягнення судових витрат (т.5, а.с.36-39) позивач просив при задоволенні даного адміністративного позову стягнути на його користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 96000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 24.03.2023 №24-03/01, додаткову угоду від 18.09.2023 №18/09 до вказаного договору, рахунок від 19.09.2023 №1, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16.10.2023 №16/10, платіжну інструкцію від 19.09.2023 №487 (т.4, а.с.40-46).

Так, згідно із умовами укладеного між адвокатським об`єднанням «ДЖЕНЕРАЛ ЛІГАЛ ГРУП» та ТОВ «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» договору про надання правової допомоги від 24.03.2023 №24-03/01 адвокатське бюро приймає на себе доручення клієнта по наданню останньому правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії GLG, понесені ним у зв`язку з виконанням цього договору.

Згідно із пунктом 5.1. вказаного договору клієнт сплачує гонорар, розмір якого визначається додатковою угодою до даного Договору.

Так, додатковою угодою від 18.09.2023 №18 сторони погодили, що вартість виконаних робіт та наданих послуг (гонорар) адвокатським об`єднанням, обумовлених в даній додатковій угоді, становить 96000,00 грн.

Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16.10.2023 №16/10 засвідчується факт прийому клієнтом роботи, що стосується справи про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару від 14.07.2023 №UA903000/2023/000041/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000053/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000054/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000055/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000058/2, від 20.07.2023 №UA903220/2023/000069/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000074/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000076/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000078/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000079/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000081/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000082/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000095/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000098/2, від 29.07.2023 №UA903220/2023/000101/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000106/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000107/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000112/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000051/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000052/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000075/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000085/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000090/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000103/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000119/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000116/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000115/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000114/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000096/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000097/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000110/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000104/2.

Згідно із платіжною інструкцією від 19.09.2023 №487 позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання 96000,00 грн за юридичні послуги за рахунком від 24.03.2023 №24-03/01 та договору від 19.09.2023 №24-03/01.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (т.5, а.с.3-14, а.с.58-60) не погодився із заявленою до стягнення сумою витрат на правничу допомогу у розмірі 96000,00 грн. Вказує, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з тим, що розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, справа є незначної складності, а тому витрати на правничу допомогу є завищеними та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

При визначенні суми відшкодування суд, з урахуванням вимог заперечення на клопотання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові від 20.06.2023 у справі №280/5922/21 Верховний Суд зазначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, при розгляді заперечень відповідача встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, спірні правовідносини регулюється нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування, є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що у жодному наданому позивачем документі не зазначено вартості 1 год затраченого адвокатом часу на виконання наданих послуг, зазначених у додатковій угоді, а лише вказується загальна вартість наданої правничої допомоги в сумі 96000,00 грн, розмір якої не є обґрунтованим.

Також суд враховує, що спірні рішення прийняті за наслідками митних оформлень товарів, які поставлялись за одним і тим же контрактом, документи щодо митного оформлення в усіх випадках є ідентичними, а викладені в позовній заяві обґрунтування незаконності рішень митниці зводяться до одних і тих самих мотивів.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу в даній справі, до 10000,00 грн, відтак решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці понесених позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача, у розмірі 77500,00 грн, суд зазначає наступне.

У статті 10 Конституції України закріплено, що державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно з частиною 1 статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Статтею 137 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо.

Так, довідками від 18.09.2023 №88, №69, №86, №78, №90, №74, №79, №80, №81, №93, №82, №94, №83, №98, №85, №75, №92, №96, №99, №101, №100, №107, №95, №97, №102, №103, №104, №105, №106, №125, №126, №128 та актами прийняття-передачі наданих послуг від 07.08.2023 №90/2023/2, №93/2023/2, №94/2023, №98/2023/2, №92/2023/2, №96/2023/2, №99/2023/2, №101/2023/2, №100/2023/2, №107/2023/2, №95/2023/2, №97/2023/2, №102/2023/2, №103/2023/2, №104/2023/2, №105/2023/2, №106/2023/2 підтверджується факт надання ФОП ОСОБА_1 послуг перекладу позивачу.

На підставі рахунків-фактур від 20.07.2023 №69/2023/1, від 03.08.2023 №88/2023/1, від 03.08.2023 №86/2023/1, від 02.08.2023 №78/2023/1, від 07.08.2023 №90/2023/1, від 01.08.2023 №74/2023/1, від 02.08.2023 №79/2023/1, від 02.08.2023 №80/2023/1, від 02.08.2023 №81/2023/1, від 07.08.2023 №93/2023/1, від 02.08.2023 №82/2023/1, від 07.08.2023 №94/2023/1, від 02.08.2023 №83/2023/1, від 07.08.2023 №98/2023/1, від 03.08.2023 №85/2023/1, від 01.08.2023 №75/2023/1, від 07.08.2023 №92/2023/1, від 07.08.2023 №96/2023/1, від 07.08.2023 №99/2023/1, від 07.08.2023 №101/2023/1, від 07.08.2023 №100/2023/1, від 07.08.2023 №107/2023/1, від 07.08.2023 №95/2023/1, від 07.08.2023 №97/2023/1, від 07.08.2023 №102/2023/1, від 07.08.2023 №103/2023/1, від 07.08.2023 №104/2023/1, від 07.08.2023 №105/2023/1, від 07.08.2023 №106/2023/1, від 07.09.2023 №125/2023/1, від 07.09.2023 №126/2023/1, від 07.09.2023 №128/2023/1 ТОВ «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» сплатило 77500,00 грн за послуги перекладу, що слідує з платіжних інструкцій від 04.08.2023 №160, від 26.07.2023 №132, від 02.08.2023 №150, від 09.08.2023 №176, від 01.08.2023 №145, від 09.08.2023 №177, від 02.08.2023 №152, від 09.08.2023 №178, від 07.09.2023 №245 (т.1, а.с.99-104, 132-133, 136, 162-164, 192-195, 221-223, т.2, а.с.16-18, 45-47, 74-76, 100-103, 127-129, 153-156, 180-182, 203-206, 248-250, т.3, а.с.34-36, 62-65, 91-94, 115-118, 142-145, 169-172, 196-199, 209-212, 238-241, т.4, а.с.19-22, 47-50, 71-74, 96-99, 121-123, 147-149, 154, 174-176, 217-219).

Факт надання послуг перекладача підтверджується перекладом документів, складених іноземною мовою, на українську мову, які містяться в матеріалах справи.

Переклад документів замовлений позивачем до подання позовної заяви та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі №160/7049/19 (К/9901/6449/20).

Разом з тим, вирішуючи питання співмірності заявленої до стягнення суми витрат за надані послуги перекладача, то суд зауважує, що такі витрати є значно завищеними, виходячи з наступного.

Так, предметом дослідження у даній справі були документи митного оформлення, які стосувались 32-х поставок товару. При цьому переклад документів здійснений по кожній поставці та відповідно перекладачем виставлено позивачу 32 рахунки на оплату послуг перекладу на загальну суму 77500,00 грн, які товариство сплатило.

Суд зауважує, що до кожної поставки додавався один і той самий сертифікат якості, проте в довідках щодо наданих послуг перекладу зазначено про здійснення перекладу сертифікату по кожній поставці, що є необґрунтованим.

Крім того, усі документи, що подавались позивачем до митного оформлення (інвойси, автотранспортні накладні, декларації країни відправлення) є ідентичними, що в свою чергу не вимагало у перекладача багато часу для їх перекладу.

Також позивач не надав акти приймання-передачі наданих послуг перекладу документів щодо кожної з 32-х поставок (таких актів в матеріалах справи 17), отже належним чином не підтвердив факт надання послуг перекладу усіх документів.

Враховуючи вищевикладене, а також заперечення відповідача в частині вимог товариства про стягнення витрат на перекладача, беручи до уваги ту обставину, що розмір витрат на оплату послуг залученого позивачем перекладача є неспівмірним із складністю послуг, обсягом та часом, витраченим ним на надання послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на перекладача до 10000,00 грн, відтак решту таких витрат повинен понести позивач.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 27607,00 грн, в тому числі судовий збір в сумі 7607,00 грн, сплачений згідно із платіжною інструкцією від 13.09.2023 №251 (т.1, а.с.30) та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн та перекладача 10000 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів від 14.07.2023 №UA903000/2023/000041/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000053/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000054/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000055/2, від 15.07.2023 №UA903220/2023/000058/2, від 20.07.2023 №UA903220/2023/000069/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000074/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000076/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000078/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000079/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000081/2, від 25.07.2023 №UA903220/2023/000082/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000095/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000098/2, від 29.07.2023 №UA903220/2023/000101/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000106/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000107/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000112/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000051/2, від 14.07.2023 №UA903220/2023/000052/2, від 24.07.2023 №UA903220/2023/000075/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000085/2, від 27.07.2023 №UA903220/2023/000090/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000103/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000119/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000116/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000115/2, від 31.07.2023 №UA903220/2023/000114/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000096/2, від 28.07.2023 №UA903220/2023/000097/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000110/2, від 30.07.2023 №UA903220/2023/000104/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці судові витрати в сумі 27607,00 грн (двадцять сім тисяч шістсот сім грн 00 коп).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП ГРУП ВОЛИНЬ» (45603, Волинська обл., с.Струмівка, вул.Рівненська, 80А, );

Відповідач: Енергетична митниця (04215, м.Київ, вул.Світлицького, 28а, код ЄДРПОУ ВП 44029610).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій