Справа № 400/12344/23
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 р. Справа № 400/12344/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаУправління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5-А, м. Миколаїв, 54001,
провизнання відмови, оформлену листом від 24.07.2023 року № Б-106/6/4801-23/4801.3.1/151-23 протиправною; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївський області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, викладену в листі від 24.07.2023 року № Б-106/6/4801-23/4801.3.1/151-23, щодо прийняття від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства ОСОБА_1 замість документа про припинення громадянства російської федерації.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.07.2023 року вона звернулась до ГУ ДМС із заявою, у якій просила прийняти від неї декларацію про відмову від іноземного громадянства, згідно якої вона відмовляється від іноземного громадянства Російської Федерації, у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства Російської Федерації. До вказаної заяви позивачем було подано власноруч заповнена та підписана декларація про відмову від іноземного громадянства, а саме громадянства Російської Федерації за формою 45 затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 року № 715, а також докази наявності причини неотримання документу про припинення іноземного громадянства Російської Федерації.

У відповідь позивачем було отримано лист від 24.07.2023 року № Б-106/6/4801-23/4801.3.1/151-23, згідно якого відповідач повідомляв її про відмову в задоволенні заяви про прийняття від неї декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вважаючи протиправною відмову у прийнятті декларації про відмову від громадянства іноземної держави, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою від 09.10.2023 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін у судове засідання).

Ухвалою від 04.01.2024 року суд ухвалив проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначити на 25.01.2024 року.

Ухвалою від 26.02.2024 року суд замінив відповідача у справі з Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївський області на вірного Управління Державної міграційної служби України в Миколаївський області (далі відповідач, УДМС).

Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні позову просив відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача відповідач вказав, що 16.11.2021 року УДМС прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». 16.07.2021 року позивачем підписано зобов`язання 4810-000000795 припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Згідно із указаним документом позивач зобов`язалась протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ, виданий уповноваженим на те органом цієї держави, а у разі неотримання ним з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства РФ, зобов`язалась подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави.

28.06.2023 року позивач звернулась до УДМС з листом-поясненням, котрий був оформлений в рамках Закону України «Про звернення громадян», у якому просила УДМС надати їй роз`яснення з приводу можливості подачі нею документів про відмову від іноземного громадянства та подальший дій для вчинення.

Листом від 30.06.2023 року № Б-90/6/4801-23/4801.3.1/135-23 УДМС було надано відповідь на звернення позивача. в якій вказано про відсутність у позивача підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Оскільки, чинним законодавством чітко зазначено, що саме є незалежною від особи причиною неотримання документу про припинення іноземного громадянства та чітко вказано, що особа має вчинити дії щодо виходу з громадянства, а саме звернутись до відповідного органу з клопотанням, враховуючи ненадання позивачем документів, які засвідчували б факт звернення до компетентного органу російської федерації з клопотанням про припинення громадянства російської федерації, відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій вона заперечує проти доводів, наведених у відзиві на позовну заяву та зазначає, що УДМС у відзиві не наводить доказів, які б спростовували викладене позивачем у позові та доводили б законність вчинених дій. Просить задовольнити позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні 01.02.2024 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась у м. Баштанка, Баштанського району, Миколаївської області, Україна.

16.11.2021 року УДМС прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

16.07.2021 року позивачем підписано зобов`язання 4810-000000795 припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

У вказаному зобов`язанні позивачем зазначено, що у разі неотримання нею з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства (підданства) російської федерації вона зобов`язується подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) цієї держави і повернути національний паспорт громадянина до уповноваженого органу цієї держави (російська федерація).

30.11.2021 року позивачу видано довідку № 5977 про реєстрацію особи громадянином України, а 12.08.2022 року тимчасове посвідчення громадянина України зі строком дії до 16.11.2023 року.

19.07.2023 року позивач звернулась до УДМС із заявою, в якій просила прийняти від неї декларацію про відмову від іноземного громадянства, згідно якої вона відмовляється від іноземного громадянства Російської Федерації, у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства Російської Федерації.

До вказаної заяви позивачем було подано власноруч заповнена та підписана декларація про відмову від іноземного громадянства, а саме громадянства Російської Федерації за формою 45 затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 року № 715, а також докази наявності причини неотримання документу про припинення іноземного громадянства Російської Федерації. У відповідь позивачем було отримано лист від 24.07.2023 року № Б-106/6/4801-23/4801.3.1/151-23, згідно якого відповідач повідомляв її про відмову в задоволенні заяви про прийняття від неї декларації про відмову від іноземного громадянства.

В обґрунтування заяви позивачем було зазначено, що у зв`язку з припиненням роботи посольства російської федерації в Україні та відповідно припинення консульського прийому громадян з будь-яких питань, враховуючи, що консульський прийом не здійснюється з початку збройної агресії російської федерації та припинений на невизначений строк, а також враховуючи, що внаслідок широкомаштабних воєнних дій проїзд на територію російської федерації є для неї неможливим, позивач з незалежних від неї причин позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації.

До заяви було додано копію тимчасового посвідчення, декларацію про відмову від іноземного громадянства та скріншот головної сторінки офіційного сайту посольства російської федерації в Україні, лист посольства російської федерації в Румунії.

Листом від 24.07.2023 року № Б-106/6/4801-23/4801.3.1/151-12 на заяву позивача від 19.07.2023 року УДМС надано відповідь, у якій вказано про відсутність у позивача підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вважаючи відмову відповідача у прийнятті декларації протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 2235).

Відповідно до визначень, які містить ч. 1 ст. 1 Закону № 2235, громадянство України це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 2265 громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2265 особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно доЗакону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2265 іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (ч. 1 с. 1 Закону № 2265).

Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (ч. 1 ст. 1 Закону № 2265).

Умови та порядок прийняття до громадянства України встановлені ст. 9 Закону № 2265.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2265, іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 2265 однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

В даному випадку, позивачем було подано до Головного управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, а саме процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації не здійснюється.

В свою чергу, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства, за визначенням наведеним в ч. 1 ст. 1 Закону № 2265, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Отже, незалежними від особи причинами неотримання документа про припинення громадянства іноземної держави є три самостійні обставини: 1) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено; 2) відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи; 3) нездійснення такої процедури.

Позивач у декларації про відмову від іноземного громадянства в якості підстави відмови від іноземного громадянства та подачі декларації посилалась на існування незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, оскільки процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російською федерацією не здійснюється.

У свою чергу, критеріїв визначення поняття «нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави» Закон № 2265 не встановлює.

Також, чинним законодавством не передбачено перелік документів, які мають підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави», надання яких зацікавленими особами, надасть їм можливість підтвердити такий факт для подальшого подання декларації про відмову від іноземного громадянства та прийняття уповноваженими органами такої декларації.

Позивач незалежною від неї обставиною вважає факт припинення роботи на території України всіх консульських установ російської федерації, на підтвердження чого зазначала та надавала до декларації та заяви скріншот головної сторінки офіційного сайту посольства російської федерації в України, в якій повідомлялось, що у зв`язку з евакуацією персоналу російських закордонних установ в Україні консульський прийом громадян призупинений на невизначений час, а також лист посольства російської федерації в Румунії.

Відповідачем при розгляді заяви позивача про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства не було надано оцінку підставі зазначеній в поданій декларації.

Враховуючи, що чинне законодавство не містить переліку документів які мають підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави, тягар доказування такої обставини лежить на зацікавлених особах.

У даному випадку, надання позивачем доказів призупинення на невизначений час роботи консульських установ російської федерації в Україні, такі докази можуть цілком підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації.

Відповідачем не було надано жодної оцінки наведеній позивачем в декларації обставині, а саме щодо нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації.

У судовому засіданні позивачем зазначено про звернення нею з заявою до посольства російської федерації в іншій країні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що неотримання позивачем документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це, відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 2235, позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Тому, відмова відповідача у прийнятті у позивача декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача прийняти декларацію про відмову від громадянства російської федерації, суд зазначає наступне:

Відповідач вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації. Тобто, відповідачем фактично не прийнято жодного рішення за результатами розгляду декларації позивача.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку суд враховує приписи ст. 245 КАС України та зазначає наступне:

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17 та від 10.04.2019 року у справі № 826/11251/18.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що слід зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача від 19.07.2023 року щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції викладеної судом та прийняттям відповідного рішення.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5-А, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства.

3. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5-А, м. Миколаїв, 54001, ) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 19.07.2023 року про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, та прийняти відповідне рішення.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5-А, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 805,20 грн. (вісімсот п`ять гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.02.2024 року.

Суддя О.В. Малих