Справа № 500/227/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/227/24

26 лютого 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо визначення розміру пенсії громадянки України ОСОБА_1 , що не відповідає законодавству, та ухилення від обов`язку з нарахування та виплати в повному обсязі пенсії як особі яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при поновленні пенсійних виплат за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду по справі № 500/3223/21 від 14 липня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити осучаснення розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які будуть нараховуватись на її банківський рахунок, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також здійснювати нарахування та виплату пенсії з урахуванням норм законодавства, які діють на час поновлення виплати пенсії для такої категорії осіб, у розмірі передбаченому законодавством, з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками з моменту поновлення, а саме починаючи з 07.10.2009р. та при усіх подальших нарахуваннях, та з подальшим осучасненням таких виплат, з виплатою компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», за невчасно отримані та неотриманні суми пенсійних виплат, як частини доходу, за весь період невиплати з 07 жовтня 2009 року по дату фактичної виплати усієї суми пенсії.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що у 1993 році позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. В подальшому, у 2020 році позивачка звернулася до Відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії у відповідності до вимог чинного законодавства.. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 по справі №500/3223/21, (яке набрало законної сили 08.08.2023) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009.

Однак, пенсійна виплата ОСОБА_1 , станом на момент поновлення пенсії з 24.12.2023, складає 0,03 грн, а на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду по справі № 500/3223/21 від 14 липня 2021 року Відповідач нарахував Позивачці заборгованість з пенсійних виплат у сумі 5,06 грн за період з 07.10.2009 по 31.10.2023. Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо неправильного обрахунку розміру пенсії позивачки при поновленні їй пенсійних виплат протиправними, остання звернулася до суду з цим позовом.

31.01.2024 представник позивача подав до суду додаткові пояснення.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не подав.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданим 30.11.2020 зі строком дії до 30.11.2030.

Позивачці призначена пенсія за віком з 19.12.1991 безстроково, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку з виїздом до Ізраїлю у 1993 році виплату пенсії позивачці припинено.

ОСОБА_1 27.05.2020 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду по справі № 500/3223/21 від 14 липня 2021 року, залишеним без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009.

На виконання вищезазначеного рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновило ОСОБА_1 пенсійні виплати, починаючи з 07 жовтня 2009 року, та 24 грудня 2023 року почало нараховувати пенсію на її банківський рахунок.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 11426-11731/Ф-02/8-1900/23 від 20.12.2023р. було проінформовано Позивачку про розмір її пенсійних виплат, які будуть нараховуватись на її банківський рахунок з 24 грудня 2023 року. Так, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 11426-11731/Ф-02/8-1900/23 від 20.12.2023р. (копія додається до позовної заяви) було зазначено, що пенсійна виплата ОСОБА_1 , станом на момент поновлення пенсії з 24.12.2023, складає 0,03грн, а на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду по справі № 500/3223/21 від 14 липня 2021 року Відповідач нарахував Позивачці заборгованість з пенсійних виплат у сумі 5,06 (п`ять гривень шість копійок) за період з 07.10.2009 по 31.10.2023.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивачка звернулась за захистом порушеного права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст.46 Конституції України).

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. Вимога обов`язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 51 цього Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішення у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Аналогічна правова позиція викладена в зразковій справі Верховного суду України №805/402/18-а.

Таким чином, пенсії, призначені до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як вже встановлено судом, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №500/3223/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 07.10.2009 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

На виконання вищезазначеного рішення суду від 14072021 позивачці поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 та з 24.12.2023 розмір пенсії позивачки становить 0,03 грн.

Заборгованість з пенсійних виплат за період з 07.10.2009 по 31.10.2023 становить 5,06 грн.

За приписами ч. 2 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 28 Закону України № 1058-ІV пенсії встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Тобто, відповідач при розрахунку пенсії повинен враховувати страховий стаж та заробітну плату позивача та прийняти до уваги, що пенсія позивачеві повинна обраховуватись у розмірі, не нижчому рівня прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Частиною 1 статті 28 Закону № 1058-ІV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно до положень законодавства, викладених у ст. ст. 28, 42 Закону № 1058-ІV, чітко встановлено, що перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України автоматично, незалежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення розміру) пенсії. Разом з тим, відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент відновлення права позивача за РКСУ№ 25-рп/2009), пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Суд зазначає, що взагалі, норми ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є імперативними та свідчать, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

При цьому, в силу ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Крім того, відповідно до п. 2.21 Порядку 22-1 документом, що підтверджує, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), є, зокрема, трудова книжка, а з трудової книжки позивача вбачається, що позивач є непрацюючим пенсіонером з наявним понаднормовим стажем.

Суд зазначає, що з 01.10.2017 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII розпочато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ.

Підсумовуючи викладене вище, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області стосовно невиконання обов`язку з нарахування та виплати в повному обсязі пенсії за віком громадянці України ОСОБА_1 є протиправною, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, вимога позивачки щодо перерахунку виплати компенсації втрати частини доходів також підлягає задоволенню, оскільки відповідачем протиправно здійснено розрахунок компенсації пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 31.10.2023 у розмірі на дату припинення її виплати, без врахуванням автоматичних перерахунків пенсії.

Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено протиправну бездіяльність відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком в повному обсязі громадянці України ОСОБА_1 з моменту поновлення, а саме починаючи з 07.10.2009, з осучасненням передбаченого законодавством розміру таких виплат, а також з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками, з урахуванням норм законодавства, які діють за весь час поновлення виплати пенсії та з виплатою компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», за невчасно отримані та неотримані суми пенсійних виплат, як частини доходу, за весь період невиплати з 07.10.2009 по дату фактичної виплати усієї суми пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а отже, такі судові витрати підлягають до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області стосовно невиконання обов`язку з нарахування та виплати в повному обсязі пенсії за віком громадянці України ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком в повному обсязі громадянці України ОСОБА_1 з моменту поновлення, а саме починаючи з 07.10.2009, з осучасненням передбаченого законодавством розміру таких виплат, а також з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками, з урахуванням норм законодавства, які діють за весь час поновлення виплати пенсії та з виплатою компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», за невчасно отримані та неотримані суми пенсійних виплат, як частини доходу, за весь період невиплати з 07.10.2009 по дату фактичної виплати усієї суми пенсії.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору сплаченого при поданні позову в сумі 1211,20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.