Справа № 420/25468/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області , стосовно усунення від виконання свого обов`язку - виплачувати пенсію позивача на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD!; зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії позивача, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD!

Ухвалою суду від 14.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог позивач у позовній заяві вказав, що не погоджується із бездіяльність відповідача, стосовно усунення від виконання свого обов`язку - виплачувати пенсію позивача на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD! та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Так, як вказав позивач, 20.03.2023 відповідач у своєму листі №2100-0304-8/7125 повідомив, що на виконання рішення суду пенсію позивачу поновлено з 07.10.2009. Позивач вказав, що виплата пенсії не проводилась, у зв`язку з відсутністю заяви на відкриття поточного рахунку в установі уповноваженого банку в міжнародному форматі. Також, позивач зазначав, що у матеріалах електронної пенсійної справи наявна заява від 14.03.2019 на виплату пенсії або грошової допомоги через ОПЧ ТВБВ10021/148 на поточний рахунок НОМЕР_2 , який за даними АТ Державний Ощадний банк України закритий 11.10.2022. Позивач зазначив, що з метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків, позивач відкрив особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD та 28.08.2023 представник позивача направив відповідачу апостильовану та нотаріально завірену заяву позивача про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок з реквізитами IBAN № НОМЕР_1 разом з довіреністю. Позивач, посилаючись на вищевикладене та діюче законодавство України вказав, що на даний час відповідачем не було здійснено жодних дій, щодо виплати пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок та просить суд задовольнити позову повному обсязі.

12.12.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо лише шляхом її перерахування на діючі карткові рахунки, відкриті в уповноважених банках, визначених вищезазначеним переліком. Така позиція закріплена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2023 у справі №280/6637/22. Виходячи з вищевикладеного, як вказав відповідач, зазначений у заяві про виплату пенсії від 19.07.2023 банк не належить до переліку уповноважених банків, визначених Порядком №1231 (та не є українським банком), заява від 19.07.2023 не відповідає вимогам Порядку №1596, тому підстав для зарахування коштів на банківський рахунок пенсіонера позивача у Головного управління немає. Щодо посилання позивача на Інструкцію про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплата пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 23.04.1999 №4-5 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.05.2015 №10-1, відповідач зазначив, що згідно з цією Інструкцією переказування пенсій за кордон, в тому числі по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, та виплата пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, здійснюються на підставі міжнародних договорів (угод) у галузі соціального (пенсійного) забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі міжнародні договори), та законодавства України щодо виплати пенсій у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон, (пункт 1.2 Інструкції). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовується норми міжнародного договору. Водночас, як вказав відповідач, угода між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення підписана 28.09.2012, але не ратифікована.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України і на даний час постійно проживає у державі Ізраїль.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року по справі №821/536/18, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 12.03.2021, позов задоволено частково; зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, починаючи з 07 жовтня 2009 року та провести її перерахунок, з проведенням індексації та компенсації втрати її частин; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19.07.2023, ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо виплати його пенсії на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України від 26.09.2023 надано відповідь представнику позивача, що оскільки, заява ОСОБА_1 від 19.07.2023 про перерахування пенсії рахунок відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD не відповідає вимогам Порядку №1596, а THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD не належить до переліку уповноважених банків, визначених постановою №1231, не укладено тристоронній договір між Пенсійним фондом України, Головним управлінням фонду в області та відповідною банківською установою, тому відсутні підстави для виплати пенсії на банківській рахунок за заявою від 27.07.2023.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом №1058-ІV.

Згідно ст.1 Законом №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Під час прийняття рішення у справі, суд враховує, що місцем фактичного проживання позивача є країна Ізраїль.

Порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні регулюється Інструкцією про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затверджено постановою правління Пенсійного фонду України 23.04.1999 № 4-5 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.05.2015 №10-1)

Відповідно до п.1.2 Порядку № 4-5 згідно з цією Інструкцією переказування пенсій за кордон, в тому числі по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, та виплата пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, здійснюються на підставі міжнародних договорів (угод) у галузі соціального (пенсійного) забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі міжнародні договори), та законодавства України щодо виплати пенсій у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до п.1.3., 1.4 Порядку № 4-5 переказування пенсій за кордон здійснюється Пенсійним фондом України (далі Фонд) через публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України (далі уповноважений банк), якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання з України до іноземних держав до 01 січня 1992 року, переказуються в іноземній валюті в попередніх розмірах на підставі рішень, зазначених у пенсійних справах, в тому числі прийнятих від Пенсійного фонду Союзу РСР.

У разі зміни пенсійного законодавства України перерахунки розмірів пенсій за пенсійними справами, які перебувають на обліку в Фонді, проводяться структурним підрозділом Фонду, відповідальним за міжнародне співробітництво (далі структурний підрозділ з питань міжнародного співробітництва).

Відповідно до п.1.7.,1.8 у разі якщо міжнародним Порядку № 4-5 договором або адміністративними угодами до нього передбачено, що призначення пенсії особам здійснюється головним управлінням Фонду, функції щодо організації призначення пенсій здійснюються відповідними структурними підрозділами такого управління.

Виплата пенсій пенсіонерам, які виїхали на постійне місце проживання до держав, що підписали Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода), здійснюється на умовах та в порядку, визначених Угодою, управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі управління Фонду).

Виплата пенсії особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, здійснюється поштовими переказами або платіжними дорученнями з урахуванням міжнародної Угоди про порядок переказу коштів громадянам за соціально значимими неторговими платежами від 09 вересня 1994 року.

Пенсії виплачуються на підставі повідомлення відповідного органу з питань пенсійного забезпечення держави за новим місцем проживання особи на умовах та в порядку, передбачених Угодою.

Як встановлено судом, 28.09.2012 між Урядом України та Державою Ізраїль підписано Угоду про соціальне забезпечення, яка не ратифікована.

Згідно ст.2 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV ратифікація, затвердження, прийняття, приєднання - залежно від конкретного випадку форма надання згоди України на обов`язковість для неї міжнародного договору.

Згідно положень ст.ст. 8, 9 Закону України «Про міжнародні договори України» згода України на обов`язковість для неї міжнародного договору може надаватися шляхом підписання, ратифікації, затвердження, прийняття договору, приєднання до договору. Згода України на обов`язковість для неї міжнародного договору може надаватися й іншим шляхом, про який домовилися сторони.

Ратифікація міжнародних договорів України здійснюється шляхом прийняття закону про ратифікацію, невід`ємною частиною якого є текст міжнародного договору.

З урахуванням викладеного, оскільки згода України та Ізраїля на обов`язковість для них міжнародного договору, надана не була, суд приходить висновку, що Інструкція №4-5 в даному випадку не розповсюджується на спірні правовідносини.

Також, суд враховує те, що згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У статті 24 Конституції України закріплено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.

Також, у пункті 3 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року зауважено, що пункт 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. При цьому наголошується, що вказані положення Закону суперечать приписам Конституції України щодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.

Зазначена позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом України в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі №21-168а15 та Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 766/1519/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а та від 14 лютого 2019 року у справі № 766/15025/16-а.

Однак, суд враховує, що в даному випадку не порушено право ОСОБА_1 на отримання пенсії, яке встановлено рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року по справі №821/536/18.

Натомість, суд зазначає, що Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках.

Згідно з п. 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до п.п. 8-9 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

У разі відкриття поточного рахунка за зверненням органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення одержувач повинен укласти договір банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.

Згідно з п.10 Порядку заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку.

З аналізу норм Порядку № 1596 вбачається, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, двома шляхами: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (зі змінами).

Суд зазначає, що наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, а тому спірні правовідносини регулюються загальними нормами.

За таких обставин, можливим є проведення виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, суд наголошує, що відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.

Аналогічні висновки щодо відсутності механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України та регулювання спірних правовідносин загальними нормами викладено в постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року по справі №280/6637/22

Враховуючи викладене та те, що зазначений позивачем банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD не відкрито уповноваженим українським банком, що не відповідає вимогам діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відсутній обов`язок перераховувати поновлену на підставі рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року по справі №821/536/18, пенсію ОСОБА_1 на рахунок, відкритий в Ізраїлі.

Водночас, під час прийняття рішення у справі, суд враховує, що позивач не позбавлений права на виплату пенсії шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області , стосовно усунення від виконання свого обов`язку - виплачувати пенсію позивача на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD; зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії позивача, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD!, є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.