Справа № 420/27467/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27467/23
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та скасувати рішення №49 від 01.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (Місце проживання: АДРЕСА_1 ) РНОКПП НОМЕР_1 у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити переведення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723ХІІ з дати подачі заяви про призначення/перерахунок пенсії 28.08.2023 року у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, затвердженої Постановою правління ПФ України від 17.01.2017 року №1-3;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці призначено пенсію по інвалідності ІІ групи (загальне захворювання) згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку їй, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 24.04.2018 року, встановлено на безтерміновий строк. При цьому, позивачка продовжувала працювати на державній службі. Станом на 01.05.2016 року позивачка мала стаж державного службовця 11 років 1 місяць 27 днів. Загальний стаж державного службовця станом на 26.02.2021 року, тобто на дату звільнення з державної служби на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» склав 15 років 11 місяців 22 дні. Вказує, що 28.08.2023 року позивачка через відділ обслуговування громадян (сервісний центр) №13 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подано заяву про призначення/перерахунок пенсії шляхом переходу з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058 на пенсію по інвалідності по Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ. Проте, відділом перерахунків пенсії №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №189/03-16 №49 від 01.09.2023 року відмовити позивачеві в перерахунку пенсії перехід на пенсію по інвалідності по Закону 889 у зв`язку з відсутністю правових підстав. І повідомив, що з 01.05.2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу» втратив чинність Закон України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень». Позивач вважає, що рішення №189/03-16 №49 від 01.09.2023 року про відмову в перерахунку пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області необґрунтовано, без всебічного встановлення обставин та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №49 від 01.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що такого виду і умов пенсійного забезпечення як пенсія по інвалідності відповідно до Закону № 889 не передбачено. Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 визначено форми довідок для призначення пенсії, без визначення її видів, оскільки такого виду і умов пенсійного забезпечення, як призначення пенсії державного службовця по інвалідності, після набрання чинності Законом № 889 не передбачено, а отже не передбачено форми довідки для такого виду пенсійного забезпечення. Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, висновок суду І інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №49 від 01.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2023 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, є помилковим та необґрунтованим. Апелянт наголошує, що позивачка не перебуває на обліку у відповідача 2 та не проживає на території Запорізької області. Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважено на розгляд конкретної заяви позивача про призначення пенсії від 28.08.2023, тому територіальним органом Пенсійного фонду України, уповноваженим на розгляд питання щодо призначення пенсії позивачу та виконання рішення суду, може бути визначено судом лише Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Вказує, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.04.2019 р. у справі № 204/362/17, єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. У зв`язку з цим вказує, що суд І інстанції безпідставно поклав зобов`язання на відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що позивач має необхідний стаж роботи на державній службі, відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 24.04.2018 року їй довічно встановлено другу групу інвалідності. Перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому дотримані всі обставини, з якими Прикінцеві та перехідні положення Закону 889 пов`язують наявність у фізичних осіб права на призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723. Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Вказує, що такого ж висновку у своїй постанові дійшла Велика Палата Верховного Суду в зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18) Провадження № 11-555заі18. З огляду на зазначене, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу другим відповідачем до суду не надано.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19.06.2013 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІ групи (загальне захворювання) згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Яку їй згідно довідки до акту огляду МСЕК від 24.04.2018 року встановлено на безтерміновий строк. При цьому, позивачка продовжувала працювати на державній службі.

Станом на 01.05.2016 року позивач мала стаж державного службовця 11 років 1 місяць 27 днів. Загальний стаж державного службовця станом на 26.02.2021 року, тобто на дату звільнення з державної служби на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» склав 15 років 11 місяці 22 дні.

ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 28.08.2023 про переведення з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу».

Органи Пенсійного фонду України з 01.04.2021 застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій бекофісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Рішенням 189/03-16 № 49 від 01.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачці було відмовлено в переході на інший вид пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відображені у рішенні №49 від 01.09.2023 року про відсутність у позивача права переходу на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, є не обґрунтованими, оскільки таке право у позивача пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеного пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу", які не містять обмежень щодо виду пенсії: за віком чи по інвалідності.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області та скасувати рішення №49 від 01.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (Місце проживання: АДРЕСА_1 ) РНОКПП НОМЕР_1 у перерахунку пенсії шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області №49 від 01.09.2023 року.

Також, суд першої інстанції зазначив, що ним надавалась оцінка правомірності відмови в переведенні позивача з пенсії по інвалідності, призначеної в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності, призначену в порядку Закону України "Про державну службу", в межах мотивів, наведених відповідачем у спірному рішенні. При цьому вирішення питання про призначення пенсії, а також обчислення, перерахунок та виплата пенсії належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

У зв`язку з чим дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XIІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 названого Закону, в тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас приписами частини дев`ятої статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина десята статті 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина дванадцята статті 37 Закону № 3723-XII).

Стосовно доводів апелянта, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону № 889-VIII, і норми, передбачені частини першої статті 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що висновки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відображені у рішенні №49 від 01.09.2023 року про відсутність у позивача права переходу на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, є не обґрунтованими, оскільки таке право у позивача пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеного пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу", які не містять обмежень щодо виду пенсії: за віком чи по інвалідності.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити переведення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723 ХІІ з дати подачі заяви про призначення/перерахунок пенсії 28.08.2023 року у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, затвердженої Постановою правління ПФ України від 17.01.2017 року №1-3, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Колегія суддів зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області при розгляді заяви позивача від 28.08.2023 року не розглянуло питання щодо наявності необхідного стажу у позивача для переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

При цьому, судами надавалась оцінка правомірності відмови в переведенні позивача з пенсії по інвалідності, призначеної в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності, призначену в порядку Закону України "Про державну службу", в межах мотивів, наведених відповідачем у спірному рішенні. При цьому вирішення питання про призначення пенсії, а також обчислення, перерахунок та виплата пенсії належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Визначаючись щодо органу, який має вирішити питання про переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності, призначену в порядку Закону України "Про державну службу", колегія суддів зазначає, що відповідно до принципу екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, відповідна заява позивача визначена до розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке 01.09.2023 року прийняло рішення № 189/03-16 № 49, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме зазначений територіальний орган Пенсійного фонду України має належним чином вирішити по суті ініційоване позивачем питання шляхом здійснення повторного розгляду заяви від 28.08.2023 року та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи те, що апелянт, будучи уповноваженим органом на розгляд заяв та призначення пенсії фактично не розглянув заяву позивачки та не навів підстав щодо наявності або відсутності необхідного стажу у позивачки для переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик