Справа № 502/2222/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/2222/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул.Євгена Сверстюка,15, м.Київ, 02022) про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Кілійського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за результатом якого просить:

визнати протиправним рішення відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про відкриття постанови про стягнення виконавчого збору № 51180779 видане 19.10.2023;

затвердити мирову угоду у зв`язку з документом що підтверджує відсутність у Стягувача претензій до Боржника;

визнати рішення суду по справі 502/1087/14-ц таким що не підлягає виконанню у зв`язку з примиренням сторін;

скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 51180779.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору є неправомірною та підлягає скасуванню, адже обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Тобто підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про примусове виконання рішення немайнового характеру є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Згідно п.2 ч.1 ст.29 КАС України, Кілійський районний суд Одеської області 08.11.2023 року виніс ухвалу про передачу справи за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

04.12.2023 року справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративна справа №520/2222/23 передана на розгляд головуючому судді Єфіменко К.С.

Ухвалою суду від 08.12.2023 року прийнято до свого провадження та відкрити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул.Євгена Сверстюка,15, м.Київ, 02022) про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачі не подали.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця Вадима Валентиновича Кравцем Вадимом Валентиновичем №62284091 від 06.06.2020р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Кілійського районного суду Одеської області №502/1087/14-ф виданого 26.11.2014р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЙРЗ НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства "Альфа - Публічного Банк" (01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, МЦП 300346, , п/р НОМЕР_2 ), заборгованість за кредитним договором № 800001687 від 31.08.2007 року в загальній сумі 4 183 373 грн. 76 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту 1 228 545,90 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом 854 827,86 грн. та пені 2 100 000 грн.

Пунктом 3 резолютивної частини зазначеної постанови визначено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 418337.37 гривня (UAH).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця Вадима Валентиновича Кравцем Вадимом Валентиновичем №62284091 від 25.08.2020р. повернено виконавчий документ стягувачу керуючись п.9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 25.05.2016р. №51180779 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Кілійського районного суду Одеської області №502/1087/14-ф виданого 26.11.2014р. щодо стягнення з ОСОБА_1 9386909,32 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2023р. №51180779 керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа Кілійського районного суду Одеської області №502/1087/14-ф виданого 26.11.2014р.

У вказаній постанові зазначено, що до відділу надійшла заява ОСОБА_1 до якої доєднано довідку 14.09.2021 № 7982634-б/б щодо відсутності претензій до фізичної особи ОСОБА_1 . Відповідно до довідки, станом на 14.09.2021 претензій зі сторони АТ «Альфа-Банк» () до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кредитним договором № 800001687 від 31.08.2007 року не має, у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки.

При примусовому виконанні виконавчого листа № 520/1087/14-ц від 27.01.2015 виданого Кілійським районним судом Одеської області заборгованість на користь стягувача не стягувалась; - виконавчий збір на користь держави не стягувався.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 19.10.2023р. №51180779 визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчий збір у розмірі 418337,37 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2023р. № 73103281 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огібеніним Леонідом Ігоровичем, відкрито виконавче провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору №51180779 виданої 19.10.2023р.

Відповідно до якої визначено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 418337,37грн. Боржник ОСОБА_1 . Стягувач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства (м.Київ) юстиції.

Позивач вважає, що стягнення виконавчого збору без фактичного виконання рішення суду є протиправним та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Одночасно, частиною п`ятою вказаної статті Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 25.05.2016р. №51180779 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Кілійського районного суду Одеської області №502/1087/14-ф виданого 26.11.2014р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , 9386909,32грн.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно частини другої статті 39 Закону N 1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною першою статті 40 наведеного Закону встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону N 1404-VIII про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 40 Закону).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2023р. №51180779 керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа Кілійського районного суду Одеської області №502/1087/14-ф виданого 26.11.2014р.

У вказаній постанові зазначено, що до відділу надійшла заява ОСОБА_1 до якої доєднано довідку 14.09.2021 № 7982634-б/б щодо відсутності претензій до фізичної особи ОСОБА_1 . Відповідно до довідки, станом на 14.09.2021 претензій зі сторони АТ «Альфа-Банк» () до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кредитним договором № 800001687 від 31.08.2007 року не має, у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки.

При примусовому виконанні виконавчого листа № 520/1087/14-ц від 27.01.2015 виданого Кілійським районним судом Одеської області заборгованість на користь стягувача не стягувалась; - виконавчий збір на користь держави не стягувався.

Слід зауважити, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження, так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, що державним виконавцем вчинялись дії щодо стягнення сум заборгованості відповідно до виконавчого документу №502/1087/14-ф виданого 26.11.2014р., такі як, винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника які знаходяться в банках, винесення постанови про розшук майна боржника, про стягнення виконавчого збору; направлення вимог про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю; виставляння платіжних вимог.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Вказана правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2020 року (справа №520/9144/18), від 17 вересня 2020 року (справа №640/16620/19), від 26 червня 2020 року (справа №360/3324/19).

З огляду на викладене державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору діяв відповідно до норм чинного законодавства, а тому позовна вимога про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №51180779 задоволенню не підлягає.

Пунктами 1-1,5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, судових наказів, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

З огляду на викладене державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві при прийнятті рішення про відкриття постанови про стягнення виконавчого збору № 51180779 видане 19.10.2023 діяв відповідно до норм чинного законодавства, а тому позовна вимога про визнання протиправним рішення відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про відкриття постанови про стягнення виконавчого збору № 51180779 видане 19.10.2023 задоволенню не підлягає.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, адміністративний позов в частині визнання протиправним рішення відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про відкриття постанови про стягнення виконавчого збору № 51180779 видане 19.10.2023 та скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 51180779 задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про затвердження мирової угоди у зв`язку з документом що підтверджує відсутність у Стягувача претензій до Боржника та визнання рішення суду по справі 502/1087/14-ц таким що не підлягає виконанню у зв`язку з примиренням сторін суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до ст. 434. ЦПК мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом встановлено, що рішення та виконавчий лист по справі 502/1087/14-ц прийнято Кілійським районним судом Одеської області.

Відтак, ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №502/1087/14-ф виданого 26.11.2014р, має право на звернення до Кілійського районного суду Одеської області в порядку цивільного судочинства із заявами щодо виконання рішення суду 502/1087/14-ф, ухваленого відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини поняття "суд, встановлений законом" передбачає розуміння суду, як юрисдикційного органу, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Цей орган має бути встановлений законом. ЄСПЛ у рішеннях наголосив, що поняття "суд, встановлений законом", стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування "суду", але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді ("Coeme та інші проти Бельгії" №3249296, рішення від 22 червня 2000 року; "Gurov проти Молдови" №3645502, рішення від 11 липня 2006 року; "Олександр Волков проти України" №21722/11, рішення від 9 січня 2013 року; "DMD Group A.S. проти Словаччини" №1933403, рішення від 5 жовтня 2010 року; "Сокуренко і Стригун проти України" №№29458/04 та 29465/04, рішення від 20 липня 2007 року).

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства між собою - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, суб`єктний склад та характер спірних матеріальних правовідносин. Таким критерієм може бути також і пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині затвердження мирової угоди у зв`язку з документом що підтверджує відсутність у Стягувача претензій до Боржника та визнання рішення суду по справі 502/1087/14-ц таким що не підлягає виконанню у зв`язку з примиренням сторін та роз`яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року були витребувані копії матеріалів виконавчого провадження та зупинений розгляд справи до їх отримання судом. На адресу суду 19.02.2024 року надійшли витребувані матеріали, в зв`язку із чим відпали підстави для зупинення розгляду справи, в зв`язку із чим, провадження у справі підлягає поновленню згідно положень ст.237 КАС України та продовжується розгляд справи зі стадії її зупинення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 237, 238, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити провадження у справі.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул.Євгена Сверстюка,15, м.Київ, 02022) про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору в частині скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 51180779 та визнання протиправним рішення відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про відкриття постанови про стягнення виконавчого збору № 51180779 видане 19.10.2023 - відмовити.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул.Євгена Сверстюка,15, м.Київ, 02022) про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору в частині затвердження мирової угоди у зв`язку з документом що підтверджує відсутність у Стягувача претензій до Боржника та визнання рішення суду по справі 502/1087/14-ц таким що не підлягає виконанню у зв`язку з примиренням сторін.

Роз`яснити позивачу, що справа в даній частині підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.