Справа № 300/7660/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2024 р. справа № 300/7660/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про бездіяльність протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 1 доби, за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб, за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 2 доби, а всього: 33 діб;

- зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану ним щорічну основну оплачувану відпустку за 2018 у кількості 1 доби, грошову компенсацію за невикористану ним щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 2 доби, а всього: 33 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України та на підставі наказу ДПП № 887о/с від 18.07.2023 позивача звільнено зі служби. Станом на день звільнення у позивача залишалися не використані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік, за 2022 рік та за 2023 рік. Однак, як зазначає позивач, що відповідач при звільненні не виплатив йому компенсацію за невикористані календарні дні зазначеної відпустки. З метою захисту порушених прав, позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката, яким було надіслано запит про використання відпусток за попередні роки, що передують року звільнення. У відповідь відповідач повідомив, що підстав для виплати грошової компенсації за не використані щорічні відпустки за попередні роки немає. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу вказаних сум, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 відкрито провадження у даній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.29).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.11.2023, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що Департаментом патрульної поліції листом від 13 жовтня 2023 року № 104823/41/5/05-2023 надано копії наказів про щорічні чергові оплачувані відпустки ОСОБА_1 за 2018-2023 роки та надано відповідь про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за попередні роки у зв`язку з тим, що у відповідності до частини десятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію", абзацу сьомого пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Звернув увагу суду, що ОСОБА_1 надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік, що обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Розрахунок: 30 календарних днів (частина друга статті 93 Закону України "Про Національну поліцію")/12 місяців = 2,5 календарні дні/1 місяць. Оскільки з дня вступу на службу до кінця 2018 року ОСОБА_1 прослужив повних 2 місяці, тривалість наданої відпустки становила 5 діб (календарних днів) та оскільки у 2023 році позивач прослужив повних 6 місяців тривалість чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік становила 15 діб, за фактично відпрацьований час у році звільнення. З огляду на це підстав у відповідача для виплати грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки немає (а.с.32-35).

04.12.2023 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с.54-56)

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.

ОСОБА_1 прийнятий на службу в Національній поліції України 16.10.2018 (зворотна сторона а.с.10).

На підставі рапорту позивача від 10 липня 2023 року наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18 липня 2023 року № 887о/с, лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйому управління патрульної поліції в Івано-Франківській області з 24 липня 2023 року звільнено зі служби в поліції, з виплатою грошової компенсації за 15 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки відпрацьований час у році звільнення (а.с.9).

Однак, на думку позивача, при звільненні йому не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані частини щорічних оплачуваних відпусток.

З метою захисту порушених прав, представник позивача звернулася із запитом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про надання інформації щодо перебування ОСОБА_1 у період з 16.10.2018 по 24.07.2023 у щорічних відпустках (а.с.11).

За результатами розгляду вказаної запиту, заступник начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України повідомив, що порядок надання та обчислення тривалості відпустки поліцейських регулюється Законом України «Про Національну поліцію». Відповідно до частини десятої статті 93 Закону (у чинній на момент звільнення ОСОБА_1 редакції), абзацу сьомого пункту 8 розділу II Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства України. 3 огляду на це підстав для виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за попередні роки немає (а.с.13).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації за частини невикористаних щорічних оплачуваних відпусток за 2018, 2022, 2023 роки протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма покладає на суб`єкт владних повноважень обов`язок діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно з статтею 4 Закону України № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

В постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах № 818/1276/17, № 820/5122/17, № 808/2122/18, № 825/1038/16 з таких підстав.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, при звільненні зі служби в поліції позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової та основної відпустки.

Однак відповідач протиправно не виплатив позивачу таку компенсацію при звільненні.

Щодо кількості днів невикористаних відпусток за період 2018-2023 років, за які позивачу не нарахована та не виплачена грошова компенсація, суд враховує таке.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що за 2018-2023 не використав 33 дні відпустки, а саме:

- у 2018 році позивач не використав щорічну основну у кількості 1 доба;

- у 2022 році позивач не використав щорічну основну у кількості 30 діб;

- у 2023 році позивач не використав щорічну основну у кількості 2 доби.

Натомість відповідач стверджує, що позивач використав відпустку за 2018 рік у кількості 5 діб; за 2023 рік у кількості 15 діб, тобто в повному обсязі відповідно до пропрацьованих днів.

З приводу використання ОСОБА_1 у період з 2018-2019 роки основних відпусток, суд встановив таке.

13.10.2023 на адвокатський запит про надання інформації з приводу реалізації позивачем права на відпустку в період 2018-2023 років, Департамент патрульної поліції Національної поліції України надало відповідь, одночасно надавши заявнику копії витягів наказів про надання відпусток.

Із доданих до матеріалів справи доказів підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.10.2019 за № 799 о/с надано основну та додаткову за стаж служби в поліції щорічні чергові оплачувані відпустки за 2018 рік (у році вступу на службу) тривалістю 5 діб та за 2019 рік - 30 діб (а.с.14).

Відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 23.11.2020 за № 873 о/с надано за 2020 рік частину основної відпустки тривалістю 15 діб (невикористана частина - 15 діб) (а.с.15).

Відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 19.02.2021 за № 144 о/с надано за 2020 рік частину основної відпустки тривалістю 10 діб (використана частина - 15 днів, невикористана частина - 5 днів) (а.с.16).

Відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 22.03.2021 за № 244 о/с надано за 2021 рік частину основної відпустки тривалістю 15 діб (невикористана частина - 15 діб) (а.с.17).

Відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.11.2021 за № 1592 о/с надано за 2020 рік частину основної відпустки тривалістю 6 днів (використана частина - 25 діб) (а.с.18).

Відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.12.2021 за № 1824 о/с надано у продовженій щорічній відпустці у зв`язку із хворобою тривалістю 4 доби (а.с.19).

Відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17.12.2021 за № 1811 о/с надано частину основної відпустки за 2021 рік тривалістю 15 діб (використана частина - 15 днів) (а.с.20).

Однак, частиною четвертою статті 93 Закону № 580-VIII встановлено, що тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 зараховано на службу до Національної поліції України 16.10.2018, відповідно до наказу ДПП від 16.10.2018.

В період з 16.10.2018 по 31.12.2018 позивач з дня вступу та до кінця 2018 року пропрацював два повних місяці, тобто тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу ОСОБА_1 становить 5 діб (2 повних місяці (61 календарний день) з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби).

Також, частиною дев`ятою статті 93 Закону № 580-VIII вказано, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Так, на підставі рапорту ОСОБА_1 від 10 липня 2023 року наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18 липня 2023 року № 887 о/с, лейтенанта поліції Хмельова Богдана Геннадійовича інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Івано-Франківській області з 24 липня 2023 року звільнено зі служби в поліції, з виплатою грошової компенсації за 15 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки відпрацьований час у році звільнення (а.с.9).

В період з 01.01.2023 по 24.07.2023 позивач у році звільнення пропрацював шість повних місяців, тобто тривалість щорічної відпустки у році звільнення становить 15 діб (6 повних місяці (181 календарних днів) з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби).

Отже, дослідивши витяги із наказів про надання відпусток, суд встановив, що невикористаними позивачем фактично залишилося 30 діб відпустки за 2022 рік.

Жодних відомостей про виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної основної відпустки за вказаний спірний рік відповідач суду не надав.

Суд зазначає, що частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абзац 2 частини 2 статті 77 КАС України).

Відповідач у цій справі не скористався своїм правом щодо доведення правомірності своїх дій та відсутності бездіяльності за спірним предметом спору згідно положень частини 2 статті 77 КАС України, а також не виконав обов`язку доведення правомірності невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій - задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України (, вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Департамент патрульної поліції Національної поліції України (, вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.