Справа № 420/12463/22
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Гур`євої К.І.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Богдан І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту Державної казначейської служби України Колеснікової Світлани Борисівни про визнання незаконними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та, уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати незаконними дії і лист від 01.06.2022 р. № 5-11-11/6503 заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту Державної казначейської служби України Колеснікової Світлани Борисівни, на підставі якого закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 р. за виконавчим листом по справі № 420/13958/21; визнати неправомірною бездіяльність у не здійсненні Державною казначейською службою України нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 7.11.2019 р. за виконавчим листом № 504/4665/18; зобов`язати Державну казначейську службу України усунути порушення та нарахувати компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 7.11.2019 р. за виконавчим листом № 504/4665/18 у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 1.06.2022 р. у листі № 5-11-11/6503 заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту С.Колесніковою стверджувалось, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 5.07.2022 р. постановою про закінчення виконавчого провадження виконавцем встановлено фактичне виконання рішення суду відповідно до листа від 1.06.2022 р. у листі № 5-11-11/6503. Вчинена дія посадовою собою з надання листа державному виконавцю, який являється індивідуальним актом на підставі якого закінчено виконавче провадження обмежили право у належному виконанні рішення суду від 24.9.21р. однак, доводи посадової особи в листі від 1.06.2022 р. № 5-11-11/6503 нівелюють визнану судом протиправну бездіяльність ДКС України та унеможливили казначейство вчинити відповідну дію за виконавчим листом.

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що оскільки в резолютивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду 24.09.2021 суд зобов`язав Казначейство розглянути заяву позивача від 30.06.2021 щодо нарахування компенсації по справі №504/4665/18, то результатом виконання цього рішення є надання Казначейством відповіді на заяву позивача. Казначейством була надана відповідь листом від 01.06.2022 № 5-11-11/6503. Відповідно до додатку 1 до наказу Казначейства від 17.08.2018 № 273 (у редакції наказу Казначейства від 11.12.2020 № 358), листи інформаційного характеру, зокрема листи про розгляд заяв (клопотань) громадян, направляються Казначейством (витяг з наказу та додаток додається) за підписом керівників самостійних структурних підрозділів або осіб, які їх заміщують. Відповідно до Положення про Юридичний департамент Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 01.07.2021 № 176, Юридичний департамент Державної казначейської служби України є самостійним структурним підрозділом Казначейства. Департамент відповідно до покладених на нього завдань виконує такі функції: - розглядає та надає відповіді на заяви, звернення, запити та листи юридичних, фізичних осіб з питань, що відносяться до компетенції Департаменту; - бере участь в розгляді інформаційних запитів та в межах компетенції надає відповіді, враховуючи вимоги Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян». Згідно з підпунктом 5.3.3 директор Департаменту підписує листи інформаційного характеру, що стосуються повноважень Департаменту та надсилаються на бланках Казначейства в межах наданих повноважень. Указом Президента від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 (із змінами і доповненнями) на всій території України оголошено воєнний стан. Наказом Казначейства від 25.02.2022 № 128-о директора Юридичного департаменту Казначейства увільнено від виконання службових обов`язків до закінчення особливого періоду чи до фактичної демобілізації з військової служби. Відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, п. 5.5. Положення про Юридичний департамент Казначейства, на період відсутності директора Департаменту виконання обов`язків директора департаменту покладається на заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи Департаменту. Отже, враховуючи зазначене надання відповіді на заяву позивача від 30.06.2021 покладалось на заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту ОСОБА_2 . Таким чином, надання відповіді на заяву позивача від 30.06.2021 за підписом заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту ОСОБА_2 є законною та правомірною. Крім того, поданий позивачем виконавчий лист видано на підставі рішення суду, ухваленого відповідно до статті 56 Конституції України, статті 1176, 1173 Цивільного кодексу України, якими передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, безпосередньо за рахунок держави та який виконувався за рахунок бюджетної програми КПКВ 3504030. Таким чином, розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» вказаного Порядку у Законах України про Державний бюджет України відповідає бюджетна програма КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», а рішення про відшкодування шкоди, заподіяної державними органами (зокрема, на користь позивача) виконуються за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб». Отже, норми Порядку № 845 не передбачають нарахування компенсації на рішення про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Таким чином, лист Казначейства від 01.06.2022 №5-11-11/6503 є законним, оскільки містить обґрунтовану інформацію з посиланням на норми законодавства щодо відсутності підстав для нарахування компенсації позивачу для виконання рішення суду про відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (суддя Цховребова М.Г.).

05 вересня 2023 року на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року № 410 справу № 420/12463/22 передано на перерозподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 вересня 2023 року адміністративну справу № 420/12463/22 передано головуючому судді Левчук О.А.

Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10 листопада 2023 року винесено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України.

Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до провадження заяву про уточнення позовних вимог (вхід. № 46549/23 від 26.12.2023 року).

Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року по справі № 504/4665/18, яке набрало законної сили, стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про здійснення нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду від 7.11.2019 року (а.с. 52, 115).

07 липня 2021 року Державною казначейською службою України листом № 5-11-11/13772 надано відповідь та повідомлено ОСОБА_1 , що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, нарахування компенсації 3-х % річних та компенсації за порушення строку перерахування коштів за програмою КПКВК 3504030 законодавством не передбачено (а.с. 58, 115 з.б.).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року по справі № 420/13958/21, визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі № 504/4665/18 по суті порушених питань; зобов`язано Державну казначейську службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі № 504/4665/18 по суті порушених питань відповідно до норм чинного законодавства.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року по справі № 420/13958/21, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишено без задоволення; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі № 420/13958/21 залишено без змін.

22 березня 2022 року по справі № 420/13958/21 видано виконавчий лист.

05 травня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 68950691 з виконання виконавчого листа № 420/13958/21, виданого 22.03.2022 року (а.с. 5, 22, 60, 116).

01 червня 2022 року Державною казначейською службою України за підписом заступника департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи Юридичного департаменту на виконання рішення суду від 24.09.2021 по справі № 420/13958/21 на ім`я ОСОБА_1 направлено лист № 5-11-11/6503 (а.с. 5а 7, 61-63, 117-118).

14 червня 2022 року Державною казначейською службою України за підписом заступника департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи Юридичного департаменту до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено лист № 5-06-06/7773, яким повідомлено, що на виконання рішення суду від 24.09.2021 по справі № 420/13958/21 розглянуто заяви від 30.06.2021 року та надано відповідну відповідь ОСОБА_1 листом від 01.06.2022 року № 5-11-11/6503 (а.с. 64, 118 з.б.).

05 липня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 68950691 з виконання виконавчого листа № 420/13958/21, виданого 22.03.2022 року (а.с. 8, 119).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року по справі № 420/13958/21, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В ухвалі суду від 08 серпня 2022 року по справі № 420/13958/21, яка набрала законної сили, судом зазначено, що на виконання рішення суду Державною казначейською службою України розглянуто заяву ОСОБА_1 від 30.06.2021 року та надано відповідь № 5-11-11/6503 від 01.06.2022 року. Позивач не погоджується зі змістом наданої відповіді від 01.06.2022 року, але зміст відповіді від 01.06.2022 року не можуть бути предметом перевірки у порядку ст. 383 КАС України у межах справи №420/13958/21, оскільки не були предметом спору. Незгода позивача із відповіддю на його заяву не стосується предмету спору у справі №420/13958/21 та не може бути підставою для задоволення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України у вказаній справі, оскільки прийняття суб`єктом владних повноважень нового рішення є підставою для звернення до суду із новим позовом про оскарження акту індивідуальної дії.

За таких підстав, з метою захисту порушених прав, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року по справі № 420/13958/21, яка набрала законної сили, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що за вимогами ч. 1 ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень - держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Як встановлено ч. 1 ст. 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно вимог ст. 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п. 1 Порядку № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Органи казначейства вживають заходи до виконання виконавчих документів (абз. 2 п. 4 Порядку № 845).

У відповідності до п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Абзацом 2 п. 48 Порядку № 845 вказано, що перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Згідно п.п. 1 п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку (п. 50, п.п. 2 п. 51 Порядку № 845).

Отже, у разі, коли судове рішення не можливо виконати у встановлений строк, територіальний орган Казначейства мало передати документи та відомості згідно з п.п. 1 п. 47 Порядку № 845 з інформацією про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника до Державної казначейської служби України для виконання рішення про стягнення в порядку безспірного списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

Компенсація, в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону № 4901-VI, виплачується Державною казначейською службою України у випадку не перерахування протягом трьох місяців коштів за рішенням суду, тобто є видом відповідальності за вчинення процедурного порушення на відповідному етапі виконання судового рішення перерахування коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/9425/17 (провадження № К/9901/55847/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2022 року Державною казначейською службою України за підписом заступника департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи Юридичного департаменту на виконання рішення суду від 24.09.2021 по справі № 420/13958/21 на ім`я ОСОБА_1 направлено лист № 5-11-11/6503 (а.с. 5а - 7).

При цьому, в листі № 5-11-11/6503 від 01.06.2022 року зазначено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 по справі № 504/4665/18 встановлено, що відшкодуванню підлягає шкода завдана протиправною бездіяльністю Управління Держгеокадастру у Комінтернівському районі Одеської області. Відповідно до вимог статтей 1167, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України позовні вимоги стягувана задоволено в повному обсязі. Вирішено стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на Вашу користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на виконання якого видано виконавчий лист Комінтернівським районним судом Одеської області від 21.01.2020 по справі № 604/4665/18 (далі виконавчий лист по справі № 604/4665/18). Статтями 1167, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів, вини цієї особи. Разом з цим, безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам здійснюється Казначейством відповідно до пунктів 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок). Відповідно до підпункту 2 пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Враховуючи сутність рішення, Казначейством з 25.03.2020 прийнято за бюджетною програмою 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі - бюджетна програма) виконавчий лист по справі № 604/4665/18. Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Згідно з частиною 2 статті 23 Бюджетного кодексу України бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень з урахуванням помісячних обсягів асигнувань та наявності інформації щодо зупинення або відкладення виконання рішення суду відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку. У зв`язку з настанням черговості виконання за виконавчим листом по справі № 504/4665/18 Казначейством в межах бюджетних асигнувань та наявності інформації щодо зупинення або відкладення виконання рішень суду 18.06.2021 забезпечено перерахування коштів. Виконання виконавчого листа по справі № 604/4665/1 Ј здійснювалось виключно за рахунок бюджетної програми відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пунктів 3, 35-40 Порядку. Відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Резолютивна частина рішення по справі № 504/4665/18, викладена у виконавчому листі, передбачає списання коштів у сумі 5 000,00 гривень з Державного бюджету України. При цьому, Казначейство, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, є виконавцем даного рішення. Таким чином, дія вказаного Закону не поширюється на рішення суду про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить. оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; нарахування компенсації трьох відсотків річних та компенсації за порушення строку перерахування коштів за бюджетною програмою законодавством не передбачено. Відтак, Казначейство не має механізму нарахування компенсації у справах про відшкодування шкоди, що унеможливлює надання розрахунку нарахування цієї компенсації. Звернуто увагу, що нарахування компенсації трьох відсотків річних та компенсації за порушення строку перерахування коштів у відповідності до пунктів 47-50 Порядку та Закону передбачає погашення заборгованості виключно за судовими рішеннями, що обліковуються за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується учасниками справи, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року по справі № 504/4665/18, яке набрало законної сили, стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року по справі № 420/13958/21, яке набрало законної сили, судом встановлено, що сторонами не заперечується, що виконавчий лист перебував у Державній казначейській службі України на виконанні з 25 березня 2020 року та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. виплачено 16 червня 2021 року.

За тиках підстав, Державною казначейською службою України здійснено безспірне списання коштів на рахунок позивача для виконання судового рішення по справі № 504/4665/18, з пропуском строку встановленого Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року по справі №П/811/169/16 зазначив, що системний аналіз норм дає підстави до висновку про те, що механізм виплати коштів за судовими рішеннями, що передбачають стягнення з державного бюджету, розроблено з метою вчасного та безумовного виконання державою своїх зобов`язань щодо виконання рішень суду. Однією із таких гарантій є запровадження додаткової відповідальності за несвоєчасне виконання судових рішень у вигляді виплати компенсації, передбаченої статтею 5 Закону №4901-VI. Це означає, що у разі порушення органом Казначейства строків виплат, що здійснюються за судовими рішеннями, що передбачають виплати за рахунок бюджетних асигнувань, стягувач має право на отримання компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виключенням є лише випадки, коли стягувачами за судовими рішеннями є організації, що фінансуються та утримуються за рахунок коштів державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року по справі №1.380.2019.004395.

При цьому, нормами Закону №4901-VI визначений вичерпний перелік стягувачів за судовими рішеннями, на яких не поширюються його норми, однак позивач не відноситься до переліку осіб, перелічених у частині другій статті 2 Закону № 4901-VI.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача про недостатнє асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504030, оскільки несплата компенсації за невиконання судового рішення на підставі відсутності бюджетних коштів, не може бути причиною невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань судом до уваги не приймається.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 червня 2021 року (справа № 824/214/18-а).

При цьому, позивач, серед іншого, просить суд визнати незаконними дії і лист від 01.06.2022 р. № 5-11-11/6503 заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту Державної казначейської служби України Колеснікової Світлани Борисівни, на підставі якого закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 р. за виконавчим листом по справі № 420/13958/21, та вказує, що ОСОБА_2 не являється боржником за рішенням суду по справі № 420/13958/21, а тому лист перешкоджає виконанню рішення суду.

Згідно п.п. 1, 12 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства про державну службу.

Відповідно до Положення про Юридичний департамент Державної казначейської служби України та його структурні підрозділи, затвердженого наказом Казначейства від 01.07.2021 р. № 176 (далі - Положення № 176), Юридичний департамент є самостійним структурним підрозділом Казначейства до складу якого входять: відділ договірної та аналітичної роботи; відділ виконання судових рішень; відділ розгляду звернень юридичних та фізичних осіб та відділ претензійно-позовної роботи.

Згідно підпункту 3.13.6 пункту 3.13 розділу 3 Положення № 176 до повноважень Юридичного департаменту Казначейства належить, зокрема, розгляд та надання відповіді на заяви, звернення, запити та листи юридичних, фізичних осіб з питань, що відносяться до компетенції Юридичного департаменту.

Відповідно пункту 5.1 розділу 5 Положення № 176 Юридичний департамент очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Казначейства в установленому законодавством України порядку.

Підпунктом 5.3.3 пункту 5.3. Положення № 176 передбачено, що директор Юридичного департаменту підписує листи інформаційного характеру, що стосуються повноважень Департаменту Казначейства в межах наданих повноважень та надсилаються на бланках Казначейства в межах наданих повноважень.

Згідно п. 5.5 Положення № 176 на період відсутності директора Департаменту у зв`язку з відпусткою або перебування на лікарняному, виконання обов`язків директора Департаменту покладається на заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи Департаменту.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Державної казначейської служби України від 25.02.2022 № 128-о увільнено директора Юридичного департаменту, від виконання службових обов`язків з 26.02.2022 на строк до закінчення особливого періоду або до фактичного звільнення (демобілізації) з військової служби.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, заступник директора департаменту начальник відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту Державної казначейської служби України ОСОБА_2 є посадовою особою Державної казначейської служби України, яка здійснює повноваження, якими наділена Положенням про Юридичний департамент Державної казначейської служби України та його структурні підрозділи, затвердженого наказом Казначейства від 01.07.2021 р. № 176, в тому числі розглядати та надавати відповіді на заяви, звернення, запити. А отже, щодо підписання листа від 01.06.2022 р. № 5-11-11/6503 та направлення його на адресу позивача відповідач заступник директора департаменту начальник відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту Державної казначейської служби України ОСОБА_2 діяла в межах своїх повноважень.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними дій і лист від 01.06.2022 р. № 5-11-11/6503 заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту Державної казначейської служби України Колеснікової Світлани Борисівни, на підставі якого закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 р. за виконавчим листом по справі № 420/13958/21, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В той же час, відмовляючи ОСОБА_1 листом від 01.06.2022 року № 5-11-11/6503 у нарахуванні і виплаті компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, відповідачі діяли всупереч приписів Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, а тому з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вказана відмова є протиправною.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на ефективний засіб юридичного захисту», згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання Державної казначейської служби України усунути порушення та нарахувати компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 7.11.2019 р. за виконавчим листом № 504/4665/18 у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року по справі № 504/4665/18, в порядку, передбаченому статтею 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною відмову Державної казначейської служби України у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, викладену у листі від 01.06.2022 року № 5-11-11/6503; зобов`язання Державної казначейської служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року по справі № 504/4665/18, в порядку, передбаченому статтею 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України з Державної казначейської служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), заступника директора департаменту начальника відділу договірної та аналітичної роботи юридичного департаменту Державної казначейської служби України Колеснікової Світлани Борисівни (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про визнання незаконними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державної казначейської служби України у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, викладену у листі від 01.06.2022 року № 5-11-11/6503.

Зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року по справі № 504/4665/18, в порядку, передбаченому статтею 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної казначейської служби України (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 26 лютого 2024 року.

Суддя О.А. Левчук