Справа № 160/27425/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 20.10.2023 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до мого страхового стажу періоди моєї роботи у совхозі «Павлоградський» (яке в подальшому реорганізоване в Колективне сільськогосподарське підприємство «Павлоградське») на посаді помічника бджоловода з 16.05.1984 по 14.07.1984: з 16.01.1988 по 14.03.1988; з 16.01.1990 по 14.03.1990; з 16.04.1996 по 14.06.1996; з 16.08.1996 по 14.10.1996; з 14.02.1997 по 14.04.1997; з 16.05.1997 по 14.08.1997; з 16.10.1997 по 14.12.1997; з 01.01.1998 по 14.03.1998; з 01.04.1998 по 14.04.1998; з 01.06.1998 по 14.08.1998; з 01.09.1998 по 14.10.1998; з 01.11.1998 по 14.08.1999; з 01.09.1999 по 14.12.1999; з 01.09.2002 по 17.03.2005, і призначити ОСОБА_1 з 11.05.2023 року пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Відповідачем-1 не було зараховано до страхового стажу періоди роботи у совхозі "Павлоградський" на посаді помічника бджоловода. Підстави незарахування відповідачем спірних періодів роботи у совхозі "Павлоградський" у рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком не визначені, стаж на даному підприємстві зарахований відповідачем частково та вибірково без будь-яких пояснень.. Позивач вважає незарахування спірних періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 протиправним та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 03.11.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
30.11.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено зокрема наступне. ОСОБА_1 11.05.2023 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 19.05.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як такій, що не набула необхідного страхового стажу. Так, необхідний страховий стаж визначений ст.26 становить 29 років. Страховий стаж позивача становить 23 роки 05 місяців 02 дні. За результатами розгляду документів до страхового стажу зараховано всі періоди. Відтак, відмовлено в призначенні пенсії за віком оскільки позивачка не набула необхідного страхового стажу.
Станом на 26.02.2024 року відповідь на відзиви від позивача на адресу суду не надходили.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
11.05.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком.
Заява ОСОБА_2 про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.05.2023 №43 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

В рішенні від 19.05.2023 року №43 зазначено зокрема наступне.

Пенсійний вік, визначений частиною 1 статті 26 Закону України, Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 60 років.

Вік заявниці 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 29 років.

Страховий стаж особи становить 23 роки 05 місяців 02 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

Не працює.

Відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу.

Право на пенсійну виплату набуде з 27.10.2025 року.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, згідно форми РС-право долученої відповідачем-1 до рішення від 19.05.2023 року №43, останнім вибірково не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 у совхозі "Павлоградський" на посаді помічника бджоловода з 16.05.1984 по 14.07.1984: з 16.01.1988 по 14.03.1988; з 16.01.1990 по 14.03.1990; з 16.04.1996 по 14.06.1996; з 16.08.1996 по 14.10.1996; з 14.02.1997 по 14.04.1997; з 16.05.1997 по 14.08.1997; з 16.10.1997 по 14.12.1997; з 01.01.1998 по 14.03.1998; з 01.04.1998 по 14.04.1998; з 01.06.1998 по 14.08.1998; з 01.09.1998 по 14.10.1998; з 01.11.1998 по 14.08.1999; з 01.09.1999 по 14.12.1999; з 01.09.2002 по 17.03.2005.

Не погоджуючись із рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, позивач звернувшись з заявою 11.05.2023 року, у зв`язку з досягненням віку 60 років має право на призначення пенсії за віком за умови наявності страхового стажу не менше 29 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно з пунктом 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній необхідних записів.

Згідно копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 24.04.1982р., ОСОБА_1 працювала у Совхозі "Павлоградський":

- запис 1 - 27.04.1982 прийнята помічником бджоловода (наказ 28к від 27.04.1982р.)

- запис 2 - 25.11.1992 совхоз "Павлоградський" реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Павлоградське» (наказ 319 від 25.11.1992);

- запис 3 - 06.09.2000 Колективне сільськогосподарське підприємство «Павлоградське» реорганізоване в Павлоградське районне комунальне сільськогосподарське підприємство "Павлоградське" (наказ 23х від 06.09.2000);

- запис 4 - у зв`язку з утворенням на базі ПРКСП "Павлоградське" - Колективне сільськогосподарське підприємство в члени КСП "Павлоградське" на основі протоколу загальних зборів №1 від 23.01.2001;

- запис 5 - 20.12.2004 - звільнено за ст.38 КЗпП (наказ 2 від 20.12.2004)

(запис за №5 недійсний)

- запис 6 - 17.03.2005 звільнено по ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства.

Суд звертає увагу, що автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.

Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.

У відзиві Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області зазначено зокрема наступне.

Записи №1 та №6 трудової книжки Позивача серії НОМЕР_2 містять відомості про прийняття в совхоз Павлоградський в якості помічника бджоловода та звільнення з роботи 17.03.2005 у зв`язку з ліквідацією підприємства.

Індивідуальні відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 Реєстру застрахованих осіб ДРЗДСС (Довідка ОК-5) не містять інформації про суми нарахованого доходу та сплачених внесків за період з вересня 2002 року по травень 2009 року.

З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для зарахування періоду роботи Позивача з 01.09.2002 по 17.03.2005 до страхового стажу.

Для підтвердження періоду роботи в совхозі «Павлоградський» (яке в подальшому реорганізоване в Колективне сільськогосподарське підприємство «Павлоградське») на посаді помічника бджоловода до заяви про призначення пенсії Позивачем додана трудова книжка серії НОМЕР_2 , архівні довідки про нараховану заробітну плату від 24.10.2022 №263-Г, №264-Г, №265-Г та №267-Г.

Вищезазначені довідки не містять інформації про нараховану заробітну плати за деякі періоди, а саме:

- згідно довідки від 24.10.2022 №263-Г відсутні відомості про нарахування заробітної плати за січень - квітень 1982 року, червень 1984 року;

- згідно довідки від 24.10.2022 №264-Г відсутні відомості про нарахування заробітної плати за лютий - квітень 1988 року та лютий 1990 року;

- згідно довідки від 24.10.2022 №265-Г відсутні відомості про нарахування заробітної плати за травень, вересень 1996 року;

- згідно довідки від 24.10.2022 №267-Г відсутні відомості про нарахування заробітної плати за березень, червень, липень, листопад 1997 року; січень, лютий, квітень, червень, липень, вересень, листопад та грудень 1998 року; січень-липень та вересень-листопад 1999 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області за наслідком проведених перевірок довідок про заробітну плату від 24.10.2022 №263-Г, №264-Г, №265-Г, складено Акти перевірок від 16.01.2023 №1200-1101-1/124, №1200-1101-1/125 та від 17.01.2023 №1200-1101-1/127, №1200-1101-1/128, в яких зазначено, що між довідками про заробітну плату та первинними документами розбіжностей не встановлено.

З огляду на відсутність нарахованої заробітної плати та як наслідок сплачених страхових внесків, до страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи з 16.05.1984 по 14.07.1984: з 16.01.1988 по 14.03.1988; з 16.01.1990 по 14.03.1990; з 16.04.1996 по 14.06.1996; з 16.08.1996 по 14.10.1996; з 14.02.1997 по 14.04.1997; з 16.05.1997 по 14.08.1997; з 16.10.1997 по 14.12.1997; з 01.01.1998 по 14.03.1998; з 01.04.1998 по 14.04.1998; з 01.06.1998 по 14.08.1998; з 01.09.1998 по 14.10.1998; з 01.11.1998 по 14.08.1999; з 01.09.1999 по 14.12.1999.

З приводу цього, суд зазначає, що судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку серії НОМЕР_2 , згідно якої позивач працювала у Совхозі "Павлоградський":

- запис 1 - 27.04.1982 прийнята помічником бджоловода (наказ 28к від 27.04.1982р.)

- запис 6 - 17.03.2005 звільнено по ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства.

Так, відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 вказаного Закону, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно із положеннями частини 10 статті 20 Закону №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте, не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

За приписами статті 113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом сформована усталена правова позиція, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17).

При цьому, суд повторно зазначає, що згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, як зазначено самим відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області за наслідком проведених перевірок довідок про заробітну плату від 24.10.2022 №263-Г, №264-Г, №265-Г, складено Акти перевірок від 16.01.2023 №1200-1101-1/124, №1200-1101-1/125 та від 17.01.2023 №1200-1101-1/127, №1200-1101-1/128, в яких зазначено, що між довідками про заробітну плату та первинними документами розбіжностей не встановлено.

Суд зазначає, що не зарахування спірних періодів роботи позивача буде суперечити принципу правової визначеності, який у п.3.1 свого Рішення розтлумачив Конституційний Суд України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року), та де зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовна вимога, щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 16.05.1984 по 14.07.1984: з 16.01.1988 по 14.03.1988; з 16.01.1990 по 14.03.1990; з 16.04.1996 по 14.06.1996; з 16.08.1996 по 14.10.1996; з 14.02.1997 по 14.04.1997; з 16.05.1997 по 14.08.1997; з 16.10.1997 по 14.12.1997; з 01.01.1998 по 14.03.1998; з 01.04.1998 по 14.04.1998; з 01.06.1998 по 14.08.1998; з 01.09.1998 по 14.10.1998; з 01.11.1998 по 14.08.1999; з 01.09.1999 по 14.12.1999; з 01.09.2002 по 17.03.2005, підлягає задоволенню.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що рішення від 19.05.2023 р. №43, яке винесене Головним управлінням ПФУ у Київській області, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи на дату звернення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 11.05.2023 року пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.05.2023 року.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Таким чином, суд зобов`язує саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч.5ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, КИЇВСЬКА область, місто ФАСТІВ(З), вулиця САЄНКА АНДРІЯ, будинок 10) про відмову у призначенні пенсії за віком від 19.05.2023 року №43.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, КИЇВСЬКА область, місто ФАСТІВ(З), вулиця САЄНКА АНДРІЯ, будинок 10) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи у совхозі «Павлоградський» на посаді помічника бджоловода з 16.05.1984 по 14.07.1984: з 16.01.1988 по 14.03.1988; з 16.01.1990 по 14.03.1990; з 16.04.1996 по 14.06.1996; з 16.08.1996 по 14.10.1996; з 14.02.1997 по 14.04.1997; з 16.05.1997 по 14.08.1997; з 16.10.1997 по 14.12.1997; з 01.01.1998 по 14.03.1998; з 01.04.1998 по 14.04.1998; з 01.06.1998 по 14.08.1998; з 01.09.1998 по 14.10.1998; з 01.11.1998 по 14.08.1999; з 01.09.1999 по 14.12.1999; з 01.09.2002 по 17.03.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, КИЇВСЬКА область, місто ФАСТІВ(З), вулиця САЄНКА АНДРІЯ, будинок 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 11.05.2023 року про призначення пенсії за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, КИЇВСЬКА область, місто ФАСТІВ(З), вулиця САЄНКА АНДРІЯ, будинок 10) за рахунок бюджетних асигнувань понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко