Справа № 500/531/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/531/24

26 лютого 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через представника адвоката Скибу Віталія Михайловича, звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, у якій просив:

визнати протиправними та скасувати рішення №06 від 25.12.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, щодо відмови в призначенні пенсії по віку;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії по віку, та зарахувати до страхового стажу періоди роботи за кордоном, а саме на території Республіки Польща з 26.08.2014 по 17.12.2021 років, та сплачений єдиний соціальний внесок - 8 місяців страхового стажу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію по віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 12 вересня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу позивачу зараховано 28 років 4 місяці 17 днів, при необхідних 29 років.

У зв`язку із чим позивач уклав договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів, та добровільно сплатив суму єдиного соціального внеску за 8 місяців необхідних для страхового стажу.

В подальшому позивач вдруге звернувся Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №0 від 25.12.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, до страхового стажу зараховано 25 років 5 місяців 16 днів, при цьому не зараховано до страхового стажу сплачений єдиний соціальний внесок за 8 місяців страхового стажу та періоди страхового стажу набутого за кордоном, на території Республіки Польща з 26.08.2014 по 17.12.2021.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.01.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачам відзиву на позовну заяву.

21.02.2024 від відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії, до страхового стажу враховано періоди з 01.01.2021 по 30.04.2021 та з 01.07.2021 по 01.08.2021. Рішенням від 09.02.2024 № 006 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Страховий стаж особи становить 25 років 11 місяців 26 днів, стаж для визначення права 28 років 9 місяців 20 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Також вказав, що період роботи позивача за кордоном не є безперервним, та зарахований згідно довідки про страховий стаж у Польщі, долученій позивачем до заяви про призначення пенсії.

22.02.2024 від відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Стаж для визначення права 28 років 9 місяців 20 днів. У період з 26.08.2014 по 17.12.2021 позивач працював за кордоном у Республіці Польща, що становить 2 роки 11 місяців 3 дні.

Відповідно до статті 10 Угоди про соціальне забезпечення укладеної між Україною та Республікою Польща, періоди страхового стажу, набуті відповідно до законодавства кожної із Договірних Сторін, враховуються, у разі необхідності, при визначенні права на допомогу та періоду її виплати, за умови, якщо вони не співпадають.

Так на думку відповідача, відповідно до умов Угоди, стаж набутий позивачем у Республіці Польща, який становить 2 роки 11 місяців 3 днів, що підлягає до зарахування лише для визначення права для призначення пенсії. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки позивач не набув необхідного страхового стажу.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у зв`язку з досягненням 60 річного віку, 05.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви, за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 року за № 359/35961 структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 12.09.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу позивачу зараховано 28 років 4 місяці 17 днів, при необхідних 29 років.

Суд зауважує, що вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 12.09.2023 не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

09.10.2023 між позивачем та Головним управлінням ДПС у Тернопільській області украдено договір про добровільну участь системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно вказаного договору позивачем було добровільно сплачено суму єдиного соціального внеску за 8 місяців необхідних для страхового стажу.

21.12.2023 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви, за екстериторіальним принципом структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №0 від 25.12.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У сіпрному рішенні вказано, що такий стаж позивача становить 25 років 5 місяців 16 днів, до страхового стажу не зараховано 8 місяців за який сплачений єдиний соціальний внесок та періоди страхового стажу 2 роки 11 місяців 3 дні набутого за кордоном, на території Республіки Польща.

Не погоджуючись рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №0 від 25.12.2023, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач 2 вказує, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 26 днів, на підтвердження надано довідку форми РС-право, тобто відповідачем після прийняття оскаржуваного рішення, позивачу частково зараховано спірний період до страхового стажу. Однак суд не бере до уваги вказані обставини, позаяк предметом оскарження у даній справі є рішення №0 від 25.12.2023 зі змісту якого слідує, що страховий стаж позивача становить 25 років 5 місяців 16 днів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №0 від 25.12.2023 позивачу не зараховано періоди страхового стажу 2 роки 11 місяців 3 дні набутого за кордоном, на території Республіки Польща.

Призначення та виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне місце проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством нашої держави, яке регламентується: Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», іншими нормативно-правовими актами; міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

За приписами статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, та складається в тому числі з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже правове регулювання зазначених правовідносин здійснюється з врахуванням міжнародних договорів.

Так, з 01.01.2014 набула чинності Угода між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18.05.2012 (далі Угода), ратифікована Законом №458-VII від 05.09.2013.

Положення зазначеної Угоди базуються на "пропорційному принципі", за яким право на пенсію буде визначатися, виходячи із сумарного стажу, набутого на території України та Польщі, однак кожна держава призначатиме та виплачуватиме пенсію за страховий стаж, набутий на її території, період якого становитиме не менше ніж 12 місяців.

Угода застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується: 1) хвороби (тимчасової непрацездатності), вагітності та пологів (материнства); 2) нещасних випадків на виробництві, професійних захворювань та/або смерті з цих причин; 3) безробіття; 4) пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 5) допомоги на поховання.

Так, 4-5 лютого 2014 року у м. Львові відбулася зустрічі представників Пенсійного фонду України та Установи соціального страхування Республіки Польща (ZUS) щодо узгодження процедур дій та бланків формулярів зв`язку, передбачених для застосування при реалізації Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, яка була підписана 18 травня 2012 року, які були оформлені відповідним Протоколом. Згідно вказаного Протоколу сторони, на виконання пункту 2 статі 2 Адміністративного договору щодо застосування Угоди було обговорено та погоджено двомовні формуляри стосовно пенсійного забезпечення для співпраці при реалізації положень Угоди:

для Української Сторони UA-PL 5, UA-PL 6, UA-PL 8, UA-PL 9, UA-PL 10 та UA-PL 12;

для Польської Сторони PL-UA 5, PL-UA 6, PL-UA 7, PL-UA 11, PL-UA 12 та PL-UA 13.

Зразки формулярів додано до Протоколу.

Так, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Пункт 1.7. Порядку №22-1 визначає, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до пункту 1.8. Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків;

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу;

4) відомості про місце проживання особи;

5) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

6) документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком;

7) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку;

8) документи, що підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону;

9) заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

Пунктом 4.7. Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому, частина третя статті 44 Закону №1058 встановлює, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Системний аналіз даних норм дає підстави для висновку, що для призначення пенсії за віком особа звертається до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка та необхідним пакетом документів. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. У випадку звернення до пенсійного органу із відповідною заявою поза межами вказаного строку, пенсія за віком призначається з дня звернення.

Також суд дійшов висновку, що для порушення питання про підтвердження страхового стажу, набутого на території Польщі, особі слід звернутися до територіального управління Пенсійного фонду України за місцем проживання, яке, в разі потреби, в тому числі сумнівів щодо підтвердження заявленого особою страхового стажу, здобутого в Республіці Польща - має оформити потрібний запит для отримання формуляру від Польської сторони.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем разом із заявою про призначення пенсії було подано формуляри PL- UA 5 та PL-UA 6 про підтвердження страхового стажу, здобутого на території Республіки Польща (арк.справи 13-17).

Даний формуляр-заявка є своєрідним запитом, у відповіді на який іноземний пенсійний фонд ( у даному випадку Польщі) має підтвердити сплату страхових внесків.

Відповідь, яку отримав Пенсійний фонд з-за кордону ( у даному випадку з Польщі) є офіційним документом, який підтверджує закордонний трудовий стаж позивача.

Крім того, згідна листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 01.09.2023, судом встановлено, що згідно Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, та надходженням формуляру, позивачу підтверджено 35 місяців 4 дні страхового стажу набутого на території Польщі.

Вказаний страховий стаж позивача здобутий на території Республіки Польща також підтверджується довідками №1-4 від 19.09.2022 виданими Закладом соціального забезпечення у Вроцлаві (арк.справи 25-28).

Також суд звертає увагу на те, що при первинному зверненні позивача до Пенсійного фонду, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 12.09.2023 період роботи позивача в Республіці Польща був зарахований до його страхового стажу.

Щодо посилання відповідача, як на підставу для відмови у зарахуванні стажу, про те що стаж набутий позивачем у Республіці Польща дає лише право для визначення права для призначення пенсії. Суд зазначає, що стаж іншої країни зараховується, щоб визначити, чи має людина право на отримання пенсії загалом та не впливає на розмір пенсій позивача з якого буде розраховуватись пенсія.

Суд вказує, що предметом даного спору є назарахування відповідачем стажу набутого позивачем у Республіці Польща, який необхідний для визначення права для призначення пенсії, а не розмір доходів позивача з якого буде розраховуватись пенсія, оскільки розмір пенсії в Україні буде розраховуватися лише на підставі того стажу, який особа набула в Україні, і тих зарплат, які вона тут отримувала.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач 2 необґрунтовано та безпідставно не врахував до страхового трудового стажу період роботи позивача в Республіці Польща.

Окрім того, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії відповідач 2 не зарахував позивачу період 8 місяців за який сплачений єдиний соціальний внесок.

Згідно із пунктом 15 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є також особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із частиною третьою 3 статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок на дату укладення договору, помножений на коефіцієнт 2.

В усіх випадках ця сума не може бути більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої на дату укладення договору.

Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена цією частиною, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою цієї статті (частина п`ята статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Як зазначалося вище, 09.10.2023 між позивачем та Головним управлінням ДПС у Тернопільській області украдено договір №О070 про добровільну участь системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Із доданих до матеріалів справи індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5), вбачається, що позивачем сплачено страхові внески за 8 місяців 2021 року за вказаним договором (арк.справи 23-24).

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач добровільно сплатив страхові внески за 8 місяців 2021 року, суд вважає достатнім доказом для зарахування до страхового стажу вказаного періоду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відмова відповідача 2 у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача вчинена необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, за вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №0 від 25.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком підлягає до задоволення.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 КАС України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що оскільки відповідач 2 протиправно не зарахував до страхового стажу позивачу період роботи на території Республіки Польща та сплачений єдиний соціальний внесок, як наслідок, відповідач зобов`язаний зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період страхового стажу 2 роки 11 місяців 3 дні набутий за кордоном на території Республіки Польща та період 8 місяців за 2021 рік набутий на підставі укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд враховує таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №0 від 25.12.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи 2 роки 11 місяців 3 дні за кордоном на території Республіки Польща та період 8 місяців набутий на підставі укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.12.2023 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.