Справа № 160/31877/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
05.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на загальних підставах весь період роботи позивача та навчання з 01.09.1980 по 05.07.1982, з 01.08.1982 р. по 14.03.1990 рік, в 01.09.1990 р. по 08.04.1991 р., з 09.04.1991 р. по 30.10.1992 р., з 14.12.1992 р. по 07.04.1993 р., з 08.04.1993 р. по 01.08.1996 р., а також період з січня 2003 року по березень 2023 року, нарахувати, призначити та виплачувати ОСОБА_1 , в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком з дати коли позивачу виповнилось 60 років, а саме - 10.03.2023 року.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та розрахунок її страхового стажу станом на дату звернення.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог статей 257-262 КАС України, а також з урахуванням того, що з 19.02.2024 по 23.02.2024, включно, суддя Бухтіярова М.М. брала участь у підготовці суддів для підтримання кваліфікації, що проводився Національною школою суддів України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 12.01.1998 Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області.
15.06.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.06.2023 № 17 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону.

Означене рішення від 23.06.2023 № 17 обґрунтоване наступним.

Вік заявниці 60 років 03 місяці 05 днів. Страховий стаж заявниці становить 28 років 09 місяців 21 день. Необхідний страховий стаж становить 30 років. До загального страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1990 по 08.04.1991 згідно трудової книжки від 19.10.1983 НОМЕР_1 , оскільки наказ про зарахування до школи-магазину нечитабельний. Зарахувати зазначений період навчання згідно довідки від 23.06.2022 №7 неможливо, оскільки відсутні дати наказів про зарахування та відрахування з навчання. Зарахувати заробітну плату згідно з архівної довідки від 22.06.2022 № А-48 можливо лише після надання виправлених сум заробітної плати, оскільки згідно акту перевірки від 08.06.2023 № 0400-011003/9357 надана довідка має порушення.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 17 на дату звернення 15.06.2023 страховий стаж позивача становить 28 років 9 місяців 21день, до якого зараховано наступні періоди:

з 01.09.1980 по 05.07.1982 навчання у вищих/середн. НЗ 01 рік 10 місяців 05 днів;

з 01.08.1982 по 31.12.1982 робота в колгоспі з 1966 р. 0 років 05 місяців0 днів;

з 01.01.1983 по 31.12.1989 робота в колгоспі з 1966 р. 07 років 0 місяців 0 днів;

з 01.01.1990 по 14.03.1990 робота в колгоспі з 1966 р. 0 років 2 місяці 14 днів;

з 15.09.1990 по 15.01.1992 01 рік 04 місяці 01 день;

з 15.06.1992 по 15.10.1992 0 років 04 місяці 01 день;

з 04.12.1992 по 07.04.1993 0 років 04 місяці 04 дні;

з 15.09.1993 по 15.01.1996 02 роки 04 місяці 01 день;

з 15.03.1996 по 15.08.1996 0 років 05 місяців 01 день;

з 01.04.2001 по 31.03.2002 1 рік 0 місяців 0 днів;

з 01.07.2002 по 31.12.2002 0 років 06 місяців 0 днів;

з 01.01.2004 по 31.05.2829 - 09 років 04 місяці 24 дні;

з 01.01.2015 по 28.02.2829 - 02 роки 02 місяці 0 днів;

з 01.07.2021 по 31.12.2829 - 01 рік 06 місяців 0 днів.

Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії від 23.06.2023 та з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи та навчання з 01.09.1980 по 05.07.1982, з 01.08.1982по 14.03.1990, з 01.09.1990 по 08.04.1991, з 09.04.1991 по 30.10.1992, з 14.12.1992 по 07.04.1993, з 08.04.1993 по 01.08.1996, а також період ФОП з січня 2003 року по березень 2023 року, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пунктом 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у призначенні пенсії за віком рішенням від 23.06.2023, а також щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи та навчання з 01.09.1980 по 05.07.1982, з 01.08.1982 по 14.03.1990, з 01.09.1990 по 08.04.1991, з 09.04.1991 по 30.10.1992, з 14.12.1992 по 07.04.1993, з 08.04.1993 по 01.08.1996, з січня 2003 року по березень 2023 року.

Як вбачається з розрахунку стажу (форма РС-право) номер ПС: 17 на дату звернення 15.06.2023 до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01.09.1980 по 05.07.1982; з 01.08.1982 по 31.12.1982; з 01.01.1983 по 31.12.1989; з 01.01.1990 по 14.03.1990; з 15.09.1990 по 15.01.1992; з 15.06.1992 по 15.10.1992; з 04.12.1992 по 07.04.1993; з 15.09.1993 по 15.01.1996; з 15.03.1996 по 15.08.1996; з 01.04.2001 по 31.03.2002; з 01.07.2002 по 31.12.2002; з 01.01.2004 по 31.05.2014; з 01.01.2015 по 28.02.2017; з 01.07.2021 по 31.12.2022.

Отже, матеріалами справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача періодів її трудової діяльності з 01.09.1980 по 05.07.1982 (період навчання), з 01.08.1982 по 14.03.1990, з 15.09.1990 по 08.04.1991, з 09.04.1991 по 15.01.1992, з 15.06.1992 по 15.10.1992, з 04.12.1992 по 07.04.1993, з 15.09.1993 по 15.01.1996, з 15.03.1996 по 01.08.1996, з 01.01.2004 по 31.05.2014, з 01.01.2015 по 28.02.2017 та з 01.07.2021 по 31.12.2022, тож спір між сторонами щодо вказаних періодів відсутній, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо решти спірних періодів: 01.09.1990 по 14.09.1990, з 16.01.1992 по 14.06.1992, з 16.10.1992 по 30.10.1992, з 08.04.1993 по 14.09.1993, з 16.01.1996 по 14.03.1996, а також періоди з01.01.2003 по 31.12.2003, з 01.06.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2017 по 30.06.2021 та з 01.01.2023 по березень 2023 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.10.1983, позивач у спірні періоди:

з 01.09.1990 по 08.04.1991 учень школи-магазину в Синельниківській райспоживспілці;

з 09.04.1991 по 30.10.1992 продавець в Кислянській СПО (записи 1-2);

з 08.04.1993 по 31.07.1993 бухгалтер Кислянського СПО;

з 01.08.1993 по 11.07.1995 продавець в продуктовому магазині №1 (записи 9-10);

з 12.07.1995 по 01.08.1996 завідуюча магазину №1 Кислянської СПО (записи 10-11).

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено її трудову діяльність з 01.09.1990 по 08.04.1991, з 09.04.1991 по 30.10.1992, з 08.04.1993 по 31.07.1993, з 01.08.1993 по 11.07.1995, з 12.07.1995 по 01.08.1996, трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів (постанов, розпоряджень) про прийом на навчання, прийому на роботу, переведення, звільнення з роботи, а також підписи уповноважених працівників та печатки підприємств.

В якості підстави для відмови у зарахуванні періоду навчання у періоді з 01.09.1990 по 08.04.1991 відповідачем-2 в оспорюваному рішенні зазначено, що в трудовій книжці наказ про зарахування до школи-магазину нечитабельний.

Суд критично ставиться до такої позиції відповідача, оскільки, по-перше, вказаний період навчання частково зарахований відповідачем до страхового стажу (з 15.09.1990), при цьому, відповідачем жодним чином необґрунтовано його часткове зарахування до страхового стажу, зважаючи на те, що трудова книжка в частині спірного періоду містить чіткі відомості про навчання позивача у період з 01.09.1990 по 08.04.1991 та подальше працевлаштування позивача продавцем одразу після закінчення навчання, тобто з 09.04.1991. По-друге, та обставина, що наказ про зарахування до школи-магазину нечитабельний жодним чином не спростовує навчання позивача у період з 01.09.1990 по 08.04.1991.

Суд зазначає, обов`язок щодо заповнення (внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, звільнення, переведення, звільнення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу).

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30.09.2021 у справі №300/860/17 (адміністративне провадження № К/9901/2537/20).

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Поряд з цим, трудова книжка позивача в частині спірних періодів не містить неправдиві або недостовірні відомості, жодних виправлень, підчисток та/або наведень щодо вказаних періодів трудової діяльності позивача, зворотнього відповідачем не доведено.

При цьому, відповідачем жодним чином не обґрунтовано часткове (вибіркове) зарахування до страхового стажу періодів з 01.09.1990 по 08.04.1991, з 09.04.1991 по 30.10.1992, з 08.04.1993 по 31.07.1993, з 01.08.1993 по 11.07.1995 та з 12.07.1995 по 01.08.1996. А зазначені відповідачем-2 зауваження, як-то нечитабельний запис про зарахування на навчання, не можуть бути самостійною підставою для часткового зарахування спірного періоду навчання до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів з 01.09.1990 по 14.09.1990, з 16.01.1992 по 14.06.1992, з 16.10.1992 по 30.10.1992, з 08.04.1993 по 14.09.1993, з 16.01.1996 по 14.03.1996до її страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно.

За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії №17 від 23.06.2023 прийняте не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, та не обґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо періодів з 01.01.2003 по 31.12.2003, з 01.06.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2017 по 30.06.2021 та з січень по березень 2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.

Позивач на підтвердження провадження нею підприємницької діяльності упродовж спірного періоду надано до позову виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем за ідентифікаційним кодом , довідку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.06.2022 №3733/АП/04-36-57-01-19 про те, що вона з 01.01.2001 по 31.12.214 знаходиться на загальній системі оподаткування, з 01.01.2015 по 13.02.2017 на спрощеній системі оподаткування, з 17.06.2021 по 30.06.2021 на загальній системі оподаткування та з 01.07.2021 по теперішній час (13.06.2022 дата формування довідки) на спрощеній системі оподаткування, а також платіжні інструкції про сплату ЄСВ (22%) ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) за січень 2023 року, за лютий 2023 року, за березень 2023 року.

Отже, позивачем надано докази сплати як ФОП страхових внесків протягом січня 2023 року - квітня 2023 року, тому такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо інших спірних періодів підприємницької діяльності, то суд зазначає, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження провадження підприємницької діяльності та сплати відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування до страхового стажу періодів з 01.01.2003 по 31.12.2003, з 01.06.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2017 по 30.06.2021.

Доказів наявності спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, квитанцій про сплату фіксованого податку (доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ) протягом періодів з 01.01.2003 по 31.12.2003, з 01.06.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2017 по 30.06.2021 позивачем не надано та матеріали справи не містять, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити, нарахувати та виплачувати пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем заяви позивача від 15.06.2023 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 23.06.2023 №17, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів з 01.09.1990 по 14.09.1990, з 16.01.1992 по 14.06.1992, з 16.10.1992 по 30.10.1992, з 08.04.1993 по 14.09.1993, з 16.01.1996 по 14.03.1996, а також про те, що період провадження позивачем підприємницької діяльності з січня 2023 року по березень 2023 року підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи часткове зарахування відповідачем до страхового стажу періодів, що є спірними у справі, а також дискреції пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 15.06.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу наступних періодів з 01.09.1990 по 14.09.1990, з 16.01.1992 по 14.06.1992, з 16.10.1992 по 30.10.1992, з 08.04.1993 по 14.09.1993, з 16.01.1996 по 14.03.1996, а також з січня 2023 року по березень 2023 року.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2 не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м.Харків, пл. Майдан Свободи, буд.5) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м.Харків, пл. Майдан Свободи, буд.5) №17 від 23.06.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м.Харків, пл. Майдан Свободи, буд.5) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу наступних періодів: з 01.09.1990 по 14.09.1990, з 16.01.1992 по 14.06.1992, з 16.10.1992 по 30.10.1992, з 08.04.1993 по 14.09.1993, з 16.01.1996 по 14.03.1996, з січня 2023 року по березень 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м.Харків, пл. Майдан Свободи, буд.5) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15.06.2023 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м.Харків, пл. Майдан Свободи, буд.5) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова