Справа № 307/5899/23
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/5899/23
Провадження № 2-а/307/36/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання Немеш Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що постановою інспектора старшого лейтенанта поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Корнута Петра Петровича від 27.11.2023 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП за те, що 27.11.2023 року о 14:06 в смт. Тересва вул. Народна під час руху на автомобілі ОСОБА_2 розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9 ПДР, а саме користування під час руху транспортного засобу засобами зв?язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють везти перемови без допомоги рук та було накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 510 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що дану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а дії інспектора поліції протиправними.

Викладаючи фактичні обставини справи вказує, що 17.11.2023 року він дійсно керував автомобілем марки Mersedes BENZ 616 СDІ номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 та проїжджав через міст р. Тересва у напрямку зі сторони м. Тячів в сторону смт. Солотвино та був зупинений працівниками поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області в смт. Тересва, які почали до нього пред?являти претензії, що він під час керування автомобілем по вул. Народній в смт. Тересва розмовляв по мобільному телефону. Він свою вину не визнавав і заперечував, що розмовляв по телефону рухаючись по вул. Народній в смт. Тересва, але інспектором поліції ОСОБА_4 все рівно його було притягнуто до відповідальності та накладено адміністративний штраф за порушення ПДР на суму 510 грн.

З наведених обставин позивач зауважує, що з даною постановою не згідний, вважає, що його притягнуто до відповідальності незаконно, оскільки при зазначених в постанові обставинах він правил дорожнього руху ніяких не порушував і не розмовляв по мобільному телефону.

У зв`язку з вищенаведеним просить визнати дії інспектора старшого лейтенанта поліції Тячівського районного відділу поліції Головного управління поліції в Закарпатській області протиправними та скасувати постанову серії ЕАТ №8217824 від 27 листопада 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 за порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України та накладення на нього адміністративного штрафу на суму 510 гривень.

Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Чубелка О.Ю. 05 січня 2024 року подала до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила, що Головне управління Національної поліції в Закарпатській області не визнає позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зазначає, що позивач 27.11.2023 року керуючи транспортним засобомарки «Мерседес-Бенц 616» не врахувавши дорожньої обстановки, недотримався безпечного інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Фольцваген Транспортер, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 ПДР. В подальшому працівниками поліції було зупинено автомобіль марки «Мерседес-Бенц 616», яким керував ОСОБА_1 та відповідно при керуванні працівниками поліції було виявлено, що водій ОСОБА_1 користувався під час руху засобами зв`язку, чим здійснив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КупАП. Також факт користування позивачем засобами зв`язку не заперечується самим позивачем, оскільки під час оформлення адміністративних матеріалів здійснювалось фіксування на зафіксовано за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року № 1026.

Тому вважає, що твердження позивача, про те, що він не визнавав та заперечував, що розмовляв по телефону під час руху спростовується відеодоказами з портативних технічних приладів, за допомогою яких фіксується правопорушення та оформлення адміністративних матеріалів поліцейськими.

Крім того, представник відповідача у відзиві вважає за необхідне повідомити інформацію, що стосується також події 27.11.2023 за участі позивача. 27.11.2023 року позивач вчинив ДТП та залишив місце скоєння ДТП. За фактом ДТП, вчинене позивачем та залишення місця ДТП працівниками поліції також складався протокол про адміністративне правопорушення ААД № 487359 від 27.11.2023 за ст. 124 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 487358 від 27.11.2023 за ст. 122-4 КУпАП відносно позивача ОСОБА_1 . В подальшому за результати розгляду протоколів Тячівським районним судом (справа 307/5533/23, головуючий суддя Чопик В.В.) було винесено постанову 13.12.2023 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Отже, поліцейським було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії ЕАТ №8217824 від 27.11.2023 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Представник вказує, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилаючись на викладені у відзиві обставини у задоволенні позову просить відмовити.

Правом подання відповіді на відзив, сторона позивач не скористалася та такий не подав.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишено без руху.

Позивач ОСОБА_1 , вимоги ухвали виконав, подавши до суду оригінал оскаржуваної постанови.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням за штрих кодовим ідентифікатором № 872 та довідкою про доставку повідомлення у додаток «» Viber в судове засідання не з`явився.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Відповідно ч.4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора старшого лейтенанта поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Корнута Петра Петровича від 27.11.2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУПаП та було накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 510 грн. (а.с.16-18).

Як вбачається зі змісту викладеного в оскаржуваній постанові обвинувачення, позивач керуючи транспортним засобом розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9 ПДР-користування під час руху ТЗ засобами зв?язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п. "д" п. 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється користуватися під час руху транспортного засобу, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оператиних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395, встановлено, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У свою чергу, в оскаржуваній постанові у пункті 7 «До постанови додається» відсутні відомості про докази, які передбачені ст. 251 КУпАП, та на яких міг ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, як встановлено під час розгляду справи працівником поліції, яким винесено оскаржувану постанову, дані норми Закону виконано не було та обставини наявність яких заперечував позивач були залишені поза увагою, а відтак не з`ясовано, чи дійсно такі обставини мали місце.

При цьому запречуючи твердження позивача, про те що інкримінованого йому правопорушення він не вчиняв, відповідач у відзиві посилається на доданий ним до цього відзиву відеозапис. Вказаний відеозапис, як доказ суд оцінює на користь позивача з наступних підстав.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису тривалістю біля трьох хвилин встановлено, що такий виконується з відеопристрою розміщено в автомобілі в якому присутній працівник поліції, яким винесено оскаржувану постанову. При цьому позивач знаходить на подвірї та спілкується з поліцейським через відкрите вікно дверей автомобіля. На 2 хв. 10 сек без будь - якого проведення розгляду справи відповідно до ст. 278-280 КУпАП, чути та видно, як поліцейський роздруковує постанову та повідомляє позивача про те, що його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпаП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за те, що він під час керування транспортним засобом розмовляв по телефону. При цьому з вказаного відеозапису вбачається, що констатуючи наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, який заперечує факт порушення ним п.п. "д" п. 2.9 ПДР поліцейським визначених ст. 268 КУпАП прав не розяснюються та не забезпечуються право на захист та заявлення клопотань.

Разом з цим визнаючи позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, поліцейський стверджує, що не був присутній під час керування позивачем транспортним засобом, що вказує на те, що останній особисто не бачив того, що позивач порушив п.п. "д" п. 2.9 Правил дорожнього руху. З вказаного відеозапису також вбачається, що факт розмови по телефону ОСОБА_1 під час керуванням ним транспортним засобом не зафіксовано.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення п.п. "д" п. 2.9 Правил дорожнього руху, в тому числі відеозапису з технічного приладу чи технічного засобу, які за твердженням відповідача використовувалися при нагляді за виконанням правил дорожнього руху, відповідачем суду не надано. А саме по собі притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, не доводить вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки позивач проти вчинення адміністративного правопорушення заперечує, то відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд враховує висновки, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, допущені під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушення та відсутність доказів його вини у вчиненні такого залишають сумнів та вказують на недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Оскільки не доведена вина особи, на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

Між тим, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена поліцейським, не може оцінюватися судом в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, та не спростовуються відповідачами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів суду правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача про скасування оскарженої постанови є підставними та підлягають задоволенню.

В силу положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного та виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8217824 від 27.11.2023 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову поліцейського Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Корнута П.П. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8217824 від 27.11.2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, , яке розташоване за адресою: м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, Закарпатської області.

Головуючий Бряник М.М.