Справа № 620/15317/23
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Чернігів Справа № 620/15317/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без встановлення підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення 60-річного віку та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 24.04.2021 з встановленням підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення 60-річного віку, з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд ухвалою (суддя Заяць О.В.) від 03.11.2023 позовну заяву залишив без руху та надав позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали. Протягом встановленого судом строку недоліки позовної заяви усунуто та 27.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з припиненням повноважень судді Зайця О.В., на підставі розпорядження від 20.12.2023 №203 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Житняк Л.О. Ухвалою від 28.12.2023 справу прийнято до провадження судді Житняк Л.О.

В обгрунтування позову зазначає, що має право на підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення 60-річного віку, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки перед призначенням пенсії за віком, не отримувала жодного виду пенсії. Після призначення пенсії на пільгових умовах, виплата пенсії одразу була припинена.

Представник відповідача у встановлений судом строк відзив на позов не подав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №620/16307/21 (набрало законної сили 17.05.2022), було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком з 24.04.2021 відповідно до частини другої статті 40 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що позивачу раніше не призначалась пенсія по досягненню пенсійного віку в порядку визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а призначалася пенсія на пільгових умовах, як текстильниці у порядку визначеному в Порядку призначення пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій окремим категоріям працівників за результатами атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №937 та Порядком подання та оформлення документів для призначення пільгової пенсії та перерахування підприємствами та організаціями коштів на її виплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №937, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 №3-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2008 №129/14820.

Призначення такого виду пенсії, як пенсії на пільгових умовах, не регламентується Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і звернення в порядку даного Закону вперше для призначення пенсії по досягненню пенсії за віком не може вважатися заявою про переведення з одного виду пенсії на іншу, що передбачене цим Законом.

Зазначеним рішенням також встановлено, що позивач, перед призначенням пенсії за віком, не отримувала фактично жодного виду пенсії, оскільки, після призначення пенсії на пільгових умовах, виплата пенсії одразу була припинена.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком вперше, а тому відповідач мав керуватися, у даному випадку, положеннями частини другої статті 40, а саме застосувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а за таких обставин відповідачем, при розрахунку пенсії позивачу, неправомірно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки.

21.02.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила нараховувати їй доплату за понаднормовий стаж, на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 2,5 відсотка (а.с.18).

Відповідач листом від 23.03.2023 №4385-3363/Г-02/8-2500/23 повідомив позивача, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №620/16307/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком з 24.04.2021 відповідно до частини другої статті 40 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Інші зобов`язання в рішенні суду у справі №620/16307/21 відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

В силу прямої дії ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням дії норм Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно з ч.3 ст.29 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

Звідси слідує, що положення наведеної норми закону поширюються на випадок одночасного існування таких обставин як: 1) більш пізній вихід громадянина на пенсію, тобто реалізація права на пенсійне забезпечення після досягнення відповідного вікового цензу; 2) продовження трудової діяльності і набуття страхового стажу у період між 55-річним віком і 60-річним віком без звернення за призначенням пенсії; 3) відсутність події призначення взагалі будь-якої пенсії.

Втім, як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в Управлінні та їй була призначена пенсія відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку призначення пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій окремим категоріям працівників за результатами атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №937. З ініціативи заявника за зверненням від відбулось переведення заявника на пенсію за віком у порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно у спірних правовідносинах не має місця ані подія більш пізнього виходу на пенсію, ані подія продовження трудової діяльності і набуття страхового стажу у період між 55-річним віком і 60-річним віком без звернення за призначенням пенсії, ані відсутність події призначення взагалі будь-якої пенсії.

Таким чином, суд доходить до переконання про те, що положення ч.3 ст.29 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є незастосовними відносно випадку заявника.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №686/17753/17 у постановах від 25.09.2018 у справі №686/10709/17 та від 11.12.2018 у справі № 752/13469/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що для підвищення пенсії на підставі ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідна сукупність умов, а саме: (1) звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; (2) не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; (3) наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи слідує, що усі перелічені у постанові Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №686/17753/17 юридично значимі фактори у спірних правовідносинах відсутні.

Щодо посилань позивача на те, що після призначення пенсії на пільгових умовах, виплата пенсії одразу була припинена, не впливає на наявність права на підвищення пенсії на підставі ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, ).

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2024 року.

Суддя Л.О. Житняк