Справа № 360/1444/23
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 лютого 2024 року м. ДніпроСправа № 360/1444/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в письмову провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває вказана адміністративна справа.

Ухвалою суду від 26.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду було залишено відкритим.

09.01.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, з наступних підстав.

Так, відповідач стверджує, що про факт не нарахування та невиплати спірної додаткової винагороди в управлінні позивачу було достеменно відомо під час розгляду в суді адміністративної справи № 360/2159/22, провадження в якій відкрито за його ж позовом.

Верховний Суд в постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 виснував, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 308/12874/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі № 805/3881/18-а, від 01 грудня 2020 року у справі № 807/658/18, від 05 березня 2021 року у справі № 140/1738/19, від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 Верховним Судом викладені висновки про те, що «поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як стверджує відповідач, додаткова винагорода, встановлена Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», є щомісячним платежем, а тому факт її невиплати були відомі позивачу протягом всього періоду проходження ним служби з 24.02.2022 по 20.01.2023. Позивач має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації щодо нарахування та виплати такої винагороди.

Відповідач вважає, що з дня отримання грошового забезпечення позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Той факт, що з інформаційним запитом позивач звернувся лише 17.11.2023 та отримав відповідь № 43.07-346 від 27.11.2023 не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав, оскільки виплата такої винагороди здійснюється щомісячно.

Верховний Суд в постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 вказав, що реалізація особою права на звернення до суду в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

На підставі викладеного, просив залишити позовну заяву без розгляду.

На виконання вимог ухвали суд від 11.12.2023 про залишення позовної заяви без руху, позивачем було надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому посилався на наступне.

Про порушення своїх прав дізнався після видання наказу начальника територіального управління служби судової охорони у Луганській області «Про виплату додаткової винагороди співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Луганській області» № 73 від 02.11.2023 року та отримання листа від відповідача вих. 43.07.-346 від 27.11.2023.

Фактично виплата за наказом начальника територіального управління служби судової охорони у Луганській області «Про виплату додаткової винагороди співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Луганській області» № 73 від 02.11.2023 відбулася 04 листопада 2023 року, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку від 16.06.2020 за період 04.11.2023 - 04.11.2023.

Крім цього, Верховним судом розглядалася зразкова справа в аналогічних правовідносинах та результатами її розгляду Верховним Судом ухвалено рішення від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 (провадження №Пз/990/4/22), позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Закарпатській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління подало апеляційну скаргу та за результатами якої Великою Палатою Верховного Суду винесено Постанову від 21.09.2023 про залишення апеляційної скарги Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року залишено без змін.

Позивач стверджує, що з метою уникнення зловживання процесуальних прав сторін щодо подання завідома безпідставного позову необхідно було дочекатися Постанови Великої палати Верховного суду щодо результатів розгляду апеляційної скарги Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області на рішення Верховного суду від 06.04.2023 р. у справі №260/3564/22.

Враховуючи викладене, просив суд визнати причини пропуску для звернення до суду з позовною заявою поважними та поновити строк для подання позовної заяви.

Розглянувши клопотання Територіального управління служби судової охорони у Луганській області про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак підпунктом 18 пункту 1 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі по тексту - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У свою чергу, суд бере до уваги приписи частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка зобов`язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії")

Суд наголошує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами

Подання позовів до суду, на переконання суду, свідчить про зацікавленість позивача у вирішенні спірних правовідносин та про бажання досягнути у них юридичної визначеності

Оцінюючи обставини, на які посилається представник позивача як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у адміністративному позові доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позивачем доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись статтями 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Територіального управління служби судової охорони у Луганській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Є.О. Кисельова