Справа № 280/220/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 лютого 2024 року Справа № 280/220/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. , розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях (, 69118, м. Запоріжжя вул. Чубанова б. 8) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державної служба України з безпеки на транспорті, винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області, про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ010072 від 05 грудня 2023 року до автомобільного перевізника ОСОБА_1 у сумі 17 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем за результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, в ході якої виявлено порушення вимог Закону України Про автомобільний транспорт від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III). Підставою для притягнення позивача до відповідальності слугував висновок інспектора в акті щодо відсутності у водія ОСОБА_2 протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу. Позивач не погоджується з правомірністю винесення оскаржуваної постанови, оскільки автомобіль та причеп, які були перевірені, були передані підприємцю ОСОБА_3 у безоплатне користування на підставі договору позички № б/н від 10 лютого 2020 року, у зв`язку з чим вважає, що позивач не був автомобільним перевізником і не вчиняв порушення, вказані в оскаржуваній постанові. Крім того, в акті перевірки №АР 026157 вказано, що перевізником, якому належить транспортний засіб DAF номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , однак власником даного транспортного засобу є ОСОБА_1 , а до переліку осіб, яким вказаний транспортний засіб передано у безоплатне користування ОСОБА_4 не входить. Окрім того, позивач стверджує, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбувався без належного повідомлення. Окрім того, вказує про припинення здійснення нею підприємницької діяльності у лютого 2022 році та передання транспортного засобу, який фігурує в оскаржуваній постанові, у безоплатне користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 . З огляду на вказане позов просить задовольнити.

Ухвалою суду від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувано від Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи щодо порушення Закону України "Про автомобільний транспорт", а також засвідчені копії документів, що слугували підставою для винесення оскаржуваної в даній справі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ010072 від 05 грудня 2023 року.

29 січня 2024 року відповідач надав суду відповідні документи на виконання ухвали суду від 10 січня 2024 року та відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати та пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Під час перевірки водій не надав посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Укртрансбезпеки, протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу. Отже, на момент здійснення рейдової перевірки посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Укртрансбезпеки виявлено порушення вимог статті 48 Закону №2344-III, пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 (далі Інструкція №385), а саме відсутність у водія під час здійснення вантажного перевезення, протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу. Водій з актом перевірки був ознайомлений, повідомив що працює на ОСОБА_4 , акт засвідчив своїм підписом. Відповідач зазначає, що наданий водієм під час перевірки протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу був протермінований адже відбулась зміна розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу. Крім того відповідач зазначає, що запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства направлено на адресу позивача та одержано ним особисто 28 листопада 2023 року особисто, в той час як розгляд справи про порушення було призначено на 05 грудня 2023 року. Відтак, позивач мала можливість надати уповноважений особі відповідача докази та пояснення з приводу виявленого порушення. Вважає спірну постанову правомірною. Просить відмовити у задоволенні позову.

02 лютого 2024 року представником позивача через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду подано відповідь на відзив у якій останній заперечує проти доводів відповідача , викладених у відзиві на позов та вказує про те, що на адресу позивача надходило запрошення на ім`я ОСОБА_4 , в той час як до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт притягнуто ОСОБА_1 . Також вказує, що з наданих відповідачем до позову документів на підтвердження факту направлення на адресу позивача документів не вбачається за можливе ідентифікувати зміст та перелік документів, які направлялись на адресу позивача. Позов просить задовольнити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

За змістом Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР026157 від 12 жовтня 2023 року, у ході рейдової перевірки, проведеної 12 жовтня 2023 року посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях на 471 км а/д М-03- Київ -Харків-Довжанський, зупинений та перевірений на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_2 , напівпричіп марки SCHITS, Номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Даним Актом зафіксовані порушення: Під час перевірки виявлено порушення статті 48 Закону №2344-III, пункту 3.3 Інструкції №385, відсутність у водія під час здійснення вантажного перевезення, протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, чим порушено статті 48 Закону №2344-III№.

В графі «найменування автомобільного перевізника, його місцезнаходження» уповноваженою особою зазначено « ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ».

Водієм надано пояснення у яких вказано про те, що він працює на ОСОБА_4 . Копію акту отримав, про що свідчить його підпис в акті №АР026157 від 12 жовтня 2023 року.

05 грудня 2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області стосовно ОСОБА_1 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 010072, якою на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Не погодившись з правомірністю вказаної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III (далі -Закон №2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Положення Закону №2344-III визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону № 2344-Ш, є адміністративно господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Так, за змістом частини першої статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтями 238, 239 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно господарський штраф.

Відповідно до частини першої статті 241 ГК України, адміністративно господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

При цьому, для правильного вирішення справи по суті необхідним є дослідження нормативно-правового регулювання, яке визначає вимоги до осіб, які є учасникам правовідносин з перевезення.

Так, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про транспорт» № 232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Крім того, відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-Ш державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до частини першої статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Таким чином, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання.

Окрім того, стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», надає визначення основних термінів, які вживаються у даному законі, зокрема: автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Тобто дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.

Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі Правила №363), наведені в цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні:

Перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

З вищевикладеного також вбачається, що перевізник, який притягається до відповідальності на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» має бути суб`єктом господарювання.

В той же час, ОСОБА_1 згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є суб`єктом господарювання з 01 лютого 2022 року, що підтверджується витягом за № 460970, копія якого міститься в матеріалах справи.

З огляду на вказане, позивач не є суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, а відтак оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи, оскільки під час проведення рейдової перевірки уповноваженими особами відповідача не встановлено належного перевізника.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем обґрунтовані судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,21 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служба України з безпеки на транспорті, винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ010072 від 05 грудня 2023 року до автомобільного перевізника ОСОБА_1 у сумі 17 000, 00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати зі сплати судового збору сумі 1211,21 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області, місцезнаходження: 69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 8, .

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов