Справа № 260/7949/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/7949/23 пров. № А/857/22762/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року у справі № 260/7949/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Плеханова З.Б. ,

час ухвалення рішення 14 листопада 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( далі ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просить: визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року № 168 ( далі Постанова №168 ), у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за листопад 2022 року, січень, лютий, березень, квітень 2023 року. зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за листопад 2022 року, січень, лютий, березень, квітень 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум.

На обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.05.2022 № 79 зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 . Відтак, у зв`язку з перебуванням на військовій службі на період дії воєнного стану, позивач набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі до 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі. Але, ОСОБА_1 не здійснювали у повному обсязі виплату додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168. На підставі вищевикладеного, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у розмірі до 30000 грн за листопад 2022 року та січень, лютий, березень, квітень 2023 року , а тому просить суд задовольнити позов.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що сам по собі факт позбавлення позивача додаткової винагороди, як вид юридичної відповідальності, є безпідставним та не відповідає вимогам закону. Позивач зазначає, що ні положеннями Кримінального кодексу ні іншими Законами України не передбачено такий вид покарання для військовослужбовців, як обмеження у виплаті додаткової винагороди є незаконним, ні як в якості основного виду стягнення, ні як додаткового. Апелянт зазначає, що сам факт самовільного залишення військової частини, не може свідчити про вчинення ним будь-якого злочину, позивач не визнаний винним у будь-якому злочині у встановленому законом порядку. Саме тому, наведені обставини не можуть бути застосовані для його юридичної відповідальності у вигляді невиплати додаткової винагороди. Позивач звертає увагу суду, що Постанова №168 не містить будь-яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю, а тому, позбавлення цих виплат- є незаконним.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).,

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 9.4 доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 та п. 15 Наказу Міноборони № 260 від 07.06.2018 № 260 позивача правомірно не включено до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 гривень за листопад 2022 року, січень, лютий, березень, квітень 2023 року, оскільки такий самовільно залишив місце несення служби, що підтверджено наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.04.2023 № 107.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2022 № 79 молодший сержант ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

30 червня 2023 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив, зокрема, надати обґрунтовану відповідь щодо підстав і причин не нарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 та копії документів, які стали підставою для позбавлення такого виду грошового забезпечення.

16 червня 2023 року листом № 4007/13/1088 відповідачем було надано представнику позивача відповідь, розглянута і опрацьована у фінансово-економічній відділу військової частини на заяву адвоката Мандрика В.В., відповідно до якої зазначено: Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2023р № 89 молодшого сержанта ОСОБА_1 виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2023 № 107 молодшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким що самовільно залишив військову частину та від 17.04.2023 призупинити всі виплати грошового забезпечення. Виплати додаткової винагороди, здійснювалися згідно виданих наказів командира частини НОМЕР_1 та з листопада 2022 року по теперішний час складали: згідно вказаних вище наказів, встановлено, що станом 16.06.2023 молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину від 17.04.2023 без поважної причини та був відсутнім в розташуванні військової частини та не повернувся, що по факту є самовільним залишенням частини з метою ухилитися від військової служби.

На вимогу суду відповідачем направлено Довідку про здійснення виплат щодо молодшого сержанта ОСОБА_1 в період з 24.05.2022 по 28.02.2023 з інформацією про те, що: додаткова винагорода за листопад 2022 року не нарахована (позбавлений додаткової винагороди за листопад 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 №2675 - «Вживання спиртних напоїв»). Додаткова винагорода за грудень 2022 року нарахована в сумі 100000,00 гри та, після відрахування військового збору, 20.01.2023 перерахована на його картковий рахунок в сумі 98500, 00 грн; Додаткова винагорода за січень 2023 року не нарахована (позбавлений додаткової винагороди за січень 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 №547 - «Відмова виконувати бойовий наказ»). Додаткова винагорода за лютий 2023 року не нарахована (відсутній у рапорті командира підрозділу на виплату додаткової винагороди). Додаткова винагорода за березень 2023 року не нарахована, (позбавлений додаткової винагороди за березень 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2023 №2872 - «Відмова виконувати бойовий наказ»); Додаткова винагорода за квітень 2023 року не нарахована (позбавлений додаткової винагороди за квітень 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2023 №2356 - «самовільне залишення частини»); відповідно до абзаців п`ятого та шостого Постанови №168 (зі змінами) до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно представлених документів молодший сержант ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні не перебував, довідки ВЖ про необхідність відпустки у зв`язку із тяжким пораненням не отримував.

Крім того, молодший сержант ОСОБА_1 з 17 травня 2023 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , наразі його місце перебування невідоме, виплати грошового забезпечення призупинені.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1-3 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється зокрема, громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кібер захисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, зокрема, накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 17 розділу I Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністра оборони України доведеним телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298 (застосувалось до 01.06.2022) та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/а/29 (застосовується після 01.06.2023).

Пунктом 10 вказаного рішення від 25.03.2022 № 248/1298 встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, а також ті, у діях (бездіяльності), яких є ознаки кримінального або адміністративного правопорушення.

Аналогічні положення містяться в підпункті 9.8 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 згідно з яким до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень визначено не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий мас, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошеного наказом командира (начальника).

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що чинним законодавством не передбачено прийняття окремого рішення щодо позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди, а реалізація такого рішення знаходить своє відображення в тому, що до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовець, який допустив порушення, не включається.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішень від 25.03.2022 № 248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.

Таким чином, однією із підстав позбавлення військовослужбовців премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є встановлення факту їх перебування як у службовий, так і в позаслужбовий час особи в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, перебування на службі в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що додаткова винагорода за листопад 2022 року не нарахована (позбавлений додаткової винагороди за листопад 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 №2675 - «Вживання спиртних напоїв»). Додаткова винагорода за грудень 2022 року нарахована в сумі 100000,00 гри та, після відрахування військового збору, 20.01.2023 перерахована на його картковий рахунок в сумі 98500, 00 грн; Додаткова винагорода за січень 2023 року не нарахована (позбавлений додаткової винагороди за січень 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 №547 - «Відмова виконувати бойовий наказ»). Додаткова винагорода за лютий 2023 року не нарахована (відсутній у рапорті командира підрозділу на виплату додаткової винагороди). Додаткова винагорода за березень 2023 року не нарахована, (позбавлений додаткової винагороди за березень 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2023 №2872 - «Відмова виконувати бойовий наказ»); Додаткова винагорода за квітень 2023 року не нарахована (позбавлений додаткової винагороди за квітень 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2023 №2356 - «самовільне залишення частини»).

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року у справі № 260/7949/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року