Справа № 480/1414/24
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
27 лютого 2024 року Справа № 480/1414/24
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Воловик С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про скасування вимоги,
У С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просить суд:
- скасувати вимогу Головного управління ДПС у Сумській області №Ф-3281-1828 У від 25.08.2023.
Разом з позовною заявою, позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, мотивоване скрутним матеріальним становищем, який викликаний переїздом до іншої місцевості та втратою роботи у зв`язку з воєнними діями на території України.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Дана норма закону кореспондується з положеннями ст. 8 Закону України Про судовий збір.
Отже, єдиною підставою для вчинення дій, зазначених у ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд та ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування судом майнового стану сторін. При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Тобто, звільнення, зменшення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору за клопотанням сторони є правом суду, а не його обов`язком, тому відбувається на розсуд суду у кожному конкретному випадку на підставі поданих стороною доказів та наведених у клопотанні підстав.
Майновий стан визначається за сукупністю доказів, зокрема: довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківських документів про відсутність на рахунку коштів, довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків.
Суд вказує, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
Відповідно до наданої позивачем довідки-відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків гр. ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року нараховано та виплачено дохід (без урахування суми прощеного (анульованого) кредиту) всього на суму 123699,49 грн. Відповідно, 5 відсотків розміру річного доходу позивача становить 6184,97 грн, що не перевищує розмір судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру. Разом з тим доказів такого майнового стану, який унеможливлює сплату судового збору, позивач суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає заявлене клопотання необґрунтованим.
Крім того, суд зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя N R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.
В силу положень ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Тобто, необхідною умовою розгляду судом позовної заяви є сплата особою, яка звертається з цією заявою, судового збору у визначеному розмірі.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм позивачу необхідно сплатити 1211,20 грн. судового збору.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України не надав суду документ про сплату судового збору у визначеному розмірі.
Крім того, згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Частинами 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи КАС України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 ст.122 КАС України).
Облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску (абзац 6 ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI).
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абзац 9 ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI).
Таким чином платник єдиного внеску може оскаржити рішення контролюючого органу протягом 10 календарних днів з дня її отримання як із застосуванням процедури її адміністративного оскарження так і без такої.
Вказана позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.01.2019 року по справі № 802/983/18-а.
Як вбачається з матеріалів позову, позивач оскаржує вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.08.2023 №Ф-3281-1828 У на суму 7282,00 грн, однак, з позовом звернувся лише 26.02.2024 року, тобто з пропуском строків, встановлених чинним законодавством.
Згідно з частиною першою статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що оскаржуваної вимоги не отримував, про наявність боргу не знав, отримав копію вимоги 20.02.2024 після того, як подав заяву про отримання вимоги, оскільки вона не була вчасно вручена, що пов`язано з воєнним станом та внутрішнім переміщенням, проте доказів суду не надав.
Крім того, суд зазначає, що Верховний суд неодноразово наголошував, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. При цьому, сам лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на позивача.
Однак, позивачем ніяким чином не обґрунтовано, як запровадження воєнного стану в Україні вплинуло на пропуск строку на звернення до суду з даною позовною заявою.
А відтак, суд зазначає, що доводи викладені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду щодо поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою, є безпідставними.
За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи викладене вище, позивачу пропонується подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку щодо оскарження вимоги з наданням належних доказів на їх підтвердження.
Крім того, у позовній заяві позивач просить суд скасувати вимогу №Ф-3281-1828У, проте не надає її копії до матеріалів справи та не зазначає, у чому саме полягає протиправність оскаржуваного рішення відповідача.
За таких обставин позивачу належить вказати, у чому саме полягає протиправність вимоги Головного управління ДПС у Сумській області, та яким чином цим рішенням порушено його права та інтереси, а також надати копію оскаржуваної вимоги до матеріалів справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку щодо оскарження вимоги з наданням належних доказів на їх підтвердження та письмові обґрунтування з приводу того, у чому саме полягає протиправність вимоги Головного управління ДПС у Сумській області, та яким чином цим рішенням порушено його права та інтереси, а також надати копію оскаржуваної вимоги до матеріалів справи.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про скасування вимоги - залишити без руху.
Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута позивачу.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Воловик