Справа № 140/378/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/378/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ в Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач 3) про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС: 1) Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 21.11.2023 (позовна вимога 1), 2) Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 04.12.2023 №9 (позовна вимога 2); зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 06.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до сервісного центру ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Кіровоградський області, за наслідками розгляду заяви позивачки, рішенням від 21.11.2023 №49 відмовив останній у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з тим, що станом на 01.01.1993 загальна тривалість проживання, роботи в забрудненій зоні гарантованого добровільного відселення складає в сукупності 01 рік 03 місяці 13 днів. Не зараховано також до страхового стажу період перебування на обліку в центрі зайнятості - 6 місяців.

01.12.2023 позивач повторно звернулась до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років з тих самих підстав, що і попереднього разу та надала всі документи необхідні для такого призначення. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №49 від 04.12.2023 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з тих же підстав, але було донараховано 6 місяців страхового стажу в період перебування на обліку в центрі зайнятості.

Позивач з таким рішеннями не погоджується, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

08.02.2024 ГУ ПФУ у Кіровоградській області подало відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 01 рік 03 місяці 13 днів, що є недостатнім для зниження пенсійного віку, відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім цього, представник відповідача 2 зазначив, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 позивач в період по 15.09.1991 навчалась та працювала на підприємстві, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Керуючись наведеним, права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796 особа не має, в зв`язку з відсутністю необхідного строку проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

У відзиві на позовну заяву від 12.02.2024 ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги не визнав та просить відмовити у його задоволенні, оскільки при проведенні правової оцінки наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку територіальним органом Пенсійного фонду встановлено, що страховий стаж складає 26 років 07 місяців 27 днів. Період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 рік становить 01 рік 03 місяці 13 днів. Також, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач працювала на території що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

У відзиві на позовну заяву від 15.02.2024 ГУ ПФУ у Закарпатській області заперечує проти позову, оскільки на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 16.11.2023 та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Кіровоградській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено в призначенні пенсії, про що винесено рішення №49 від 21.11.2023 року у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про проживання (роботи) станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

На підставі розгляду заяви та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву екстериторіальності) відмовлено в призначенні винесено рішення №49 (Головним управлінням помилково зазначено №49) від 21.11.2023 року у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про проживання (роботи) станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Як вбачається із матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 згідно довідки №307 від 17.03.2023 виданої виконавчим комітетом Маневицької селишної ради Камінь-Каширського району Волинської області, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня народження по 01.09.1985, з 19.09.1991р. по даний час зареєстрована і постійно проживає в селі Лісове Маневицького району. Крім цього, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період по 15.09.1991р навчалась та працювала на підприємстві, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 03 місяці 13 днів, що є недостатньо для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Із приводу позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 06.11.2023. Представник відповідача 3 зазначив, що позивач фактично спонукає суд перебрати на себе дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду. Суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта на користь позивача, окрім випадків, коли для прийняття такого рішення виконані всі умови, визначені законом. Отже, у задоволені даної позовної вимоги слід відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_3 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с. 6).

Відповідно до довідки виданою виконавчим комітетом Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області від 17.03.2023 №307, ОСОБА_1 дійсно з дня народження по 01.09.1985, з 19.09.1991 по даний час зареєстрована і постійно проживає в селі Лісове Маневицького району (відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 №807-Х «Про утворення та ліквідацію районів» в даний час Камінь-Каширського району) Волинської області, дане село згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106 включені в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення. (а.с.22).

16.11.2023 позивач звернулась сервісного центру ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 16).

ГУ ПФУ в Кіровоградський області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 21.11.2023 №49 відмовив останньому у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у зв`язку з тим, що станом на 01.01.1993 загальна тривалість проживання, роботи в забрудненій зоні гарантованого добровільного відселення складає в сукупності 01 рік 03 місяці 13 днів. Не зараховано також до страхового стажу період перебування на обліку в центрі зайнятості - 6 місяців (а.с. 18).

01.12.2023 позивач повторно звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення мені пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років з тих самих підстав, що і попереднього разу та надала всі документи необхідні для такого призначення.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №49 від 04.12.2023 зазначив, що документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 01 рік 03 місяці 13 днів. (необхідно не менше 3 роки). За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Позивачу відмовлено в призначенні пенсії, відповідно до статті 55 Закону у країни «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01.01.1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.20).

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Кіровоградський області від 21.11.2023 №49 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що позивач період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 01 рік 03 місяці 13 днів, що є недостатнім для зниження пенсійного віку. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховані періоди отримання допомоги по безробіттю згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.09.1989, оскільки запис внесений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме:

- з 10.09.1998 по 11.10.1998 дата наказу про припинення виплати допомоги не відповідає даті припинення;

- з 11.11.1998 по 08.04.1998 наявне виправлення в даті припинення виплати допомоги.

ГУ ПФУ в Закарпатській області рішенням від 04.12.2023 №49 відмовило позивачу з аналогічної підстави: у зв`язку з тим, що позивач період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 1 рік 3 місяці 13 днів, що є недостатнім для зниження пенсійного віку, проте зараховано всі періоди трудової діяльності.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986 проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

З матеріалів справи вбачається, що у період з дня народження по 01.09.1985, з 19.09.1991 по даний час позивач зареєстрована і постійно проживає в селі Лісове Маневицького району (відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 №807-Х «Про утворення та ліквідацію районів» в даний час Камінь-Каширського району) Волинської області, дане село згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 включені в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення., що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області від 17.03.2023 №307 (а.с.22). Відтак, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 3 роки, за умови, що позивач станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у вказаній зоні не менше 3 років.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що період роботи (проживання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 01 рік 03 місяці 13 днів, так як ГУ ПФУ у Закарпатській області не зараховано періоди роботи з 21.10.1989 по 15.09.1991 відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , де ОСОБА_1 навчалась та працювала на підприємстві, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд не погоджується із позицією відповідачів щодо обрахунку періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, з огляду на таке.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області від 17.03.2023 №307 ОСОБА_1 , постійно проживала і була зареєстрована, у місцях, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії; вказана довідка видана на підставі записів господарських книг с. Лісове за 1969-2023 роки (а.с. 22).

Так, дійсно у період з 21.10.1989 по 15.09.1991 позивач навчалася та працювала у населеному пункті, які відповідно до Постанови №106 не віднесені до зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується даними у трудовій книжці НОМЕР_1 виданої 11.09.1989 (а.с. 17).

Проте, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с. 6), тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.11.2023 №49 та ГУ ПФУ в Закарпатській області 04.12.2023 №49 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, становить менше трьох років.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області та ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Водночас, суд зазначає, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ була оформлена рішеннями ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.11.2023 №49 та ГУ ПФУ в Закарпатській області 04.12.2023 №49, якому суд надав правову оцінку. У цьому випадку, саме ці є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправними дій необхідно задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.11.2023 №49 та ГУ ПФУ в Закарпатській області 04.12.2023 №49.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.11.2023 №49 та ГУ ПФУ в Закарпатській області 04.12.2023 №49 при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше трьох років, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваним рішенням.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

На думку суду, оскільки за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем фактичного проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.11.2023 №49 та ГУ ПФУ в Закарпатській області 04.12.2023 №49, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 302,80 грн з кожного відповідача, який неправомірно виніс рішення про відмову у призначені пенсії, сплачений в розмірі 1 211,20 грн квитанцією від 02.01.2024 (а.с. 4).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 21 листопада 2023 року №49 та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії від 04 грудня 2023 року №49.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, місто Кропивницький, вулиця Соборна, 7А, ).

Відповідач 3: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, місто Ужгород, площа Народна, 4, ).

Суддя В.В. Дмитрук