Справа № 440/15646/23
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/15646/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької районної ради про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької районної ради про стягнення заробітної плати, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької районної ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних при звільненні сум;

- стягнути з Кременчуцької районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки сплати належних при звільненні сум у розмірі 54553,43 грн, з утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів при виплаті;

- допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення з Кременчуцької районної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у межах суми стягнення за один місяць (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на дату звільнення позивача з нею не проведено повного розрахунку. Відповідачем проведено її виплату лише 09.11.2023. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 03.07.2023 по 09.11.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Відповідач визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд установив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно розпорядження голови Кременчуцької районної ради від 03.07.2023 "Про звільнення ОСОБА_2 " звільнено ОСОБА_1 , начальника фінансового відділу Кременчуцької районної ради із займаної посади 03.07.2023 за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 05.05.2022 по 04.05.2023 за 25 календарних днів, з 05.05.2023 по 03.07.2023 за 5 календарних днів та додаткової відпустки посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років за 2021 рік 7 календарних днів, за 2022 рік за 9 календарних днів, за 2023 рік за 7 календарних днів .

Відповідачем нараховано та 09.11.2023 виплачено позивачеві компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у сумі 43915,51грн з утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Позивач, вважаючи, що з відповідача підлягає стягненню компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Спеціальне законодавство, що регламентує порядок проходження військової служби, не містить норм щодо регулювання виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За змістом статей 1, 3 та 4 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України у відповідній редакції) Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на дату звільнення позивача зі служби в поліції) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 "Строки розрахунку при звільненні" КЗпП України (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати.

Оскільки позивача звільнено зі займаної посади 03.07.2023, а при звільненні не проведено виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 22621,16 грн, суд доходить висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо невиплати позивачу належної до сплати суми компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за вказаний період.

Належну позивачу при звільненні суму компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 22621,16 грн виплачено позивачу лише 09.11.2023.

З вказаними обставинами справи погоджуються всі учасники справи.

Статтею 117 "Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні" КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення виплати позивачу належної суми при звільненні зі служби в поліції) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу статті 117 КЗпП України слідує, що для роботодавця, з вини якого звільненому працівникові не виплачено у день звільнення належні йому суми, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді сплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, період з 03 липня 2023 року по 08 листопада 2023 року є періодом затримки Кременчуцькою районною радою розрахунку при звільнені ОСОБА_1 .

За таких підстав, суд дійшов висновку, що Кременчуцькою районною радою допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Щодо визначення розміру середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Згідно статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Водночас, позивач з 01.06.2023 по 30.06.2023 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується розпорядженням голови Кременчуцької районної ради від 01.06.2023 № 07-ВП, відтак, оскільки позивачу за червень 2023 року заробітна плата не нараховувалася, останніми двома місяцями роботи з яких обчислюється середня заробітна плата є квітень 2023 року та травень 2023 року.

Відповідно до довідки про доходи Кременчуцької районної ради від 30.06.2023 року, у квітні 2023 року позивачці нараховано заробітну плату за 20 робочих днів у розмірі 17463,60 грн., у травні 2023 року нараховано заробітну плату за 23 робочих дні у розмірі 13230,00 грн

Таким чином середньоденна заробітна плата складає 713,81грн. (17463,60+13230,00)/(20+23).

Отже, розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку (з 03 липня 2023 року по 08 листопада 2023 року) становить 66384,33 грн. (93 дні х 713,81 грн.).

Разом з тим, за певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

При цьому, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Так, у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності.

Під час здійснення відповідних розрахунків та застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування Верховний Суд виходив з того, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум розмір середнього заробітку зменшується пропорційно (у відсотках) розміру невиплачених сум (з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків). Тобто розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум (у відсотках) має відповідати пропорційному розміру середнього заробітку сум (у відсотках) за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема, від 23.12.2020 у справі №825/1732/17, від 29.12.2020 у справі №520/11337/18 та від 21.04.2021 у справі №360/3574/19, від 10.02.2022 у справі №580/2264/20.

Судом встановлено, що відповідно до довідки 24.01.2024 № 3 компенсація за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку позивачу нарахована у розмірі 54553,43 грн.

Таким чином, у цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат у липні 2023 року склав 54553,43 грн., з яких частка суми доплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки становить 100% .

Враховуючи принцип співмірності між розміром недоплаченої суми та розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, позовні вимоги позивача, а також правові висновки Верховного Суду, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає пропорційним, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 54553,43 грн.

Щодо клопотання позивача про звернення рішення до негайного виконання, то відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Предметом цієї адміністративної справи є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що не належить до заробітної плати чи іншого грошового утримання.

Відтак, підстави для звернення рішення суду до негайного виконання відсутні.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

За таких обставин, суд вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправною бездіяльність Кременчуцької районної ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з Кременчуцької районної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2023 року по 08 листопада 2023 року у розмірі 54553,43 грн. (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят три гривні сорок три копійок), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до зазначеної норми суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення всіх судових витрат на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Отже, з огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької районної ради на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Кременчуцької районної ради (вул. Соборна, буд. 14/23, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) про стягнення заробітної плати задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької районної ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Кременчуцької районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2023 року по 08 листопада 2023 року у розмірі 54553,43 грн. (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят три гривні сорок три копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької районної ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Суддя К.І. Клочко