Справа № 240/1907/24
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/1907/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ) Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулось до суду із позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. від 15.01.2024 ВП № 72229912 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем неправомірно застосовано до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штраф за невиконання рішення суду, оскільки рішення суду у справі 240/18432/22 виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування. Зазначає, що врахування зміни розміру прожиткового мінімуму у кожному році при перерахуванні та виплаті доплати до пенсії у порядку статті 39 Закону № 796-ХІІ з урахуванням таких змін, є необґрунтованим. З огляду на наведене, державний виконавець неправильно встановив фактичні обставини справи, не ретельно дослідив наявні докази та дав їм неналежну оцінку, в результаті чого прийняв незаконну та необґрунтовану постанову.

Ухвалою від 13.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, яке призначено на 20.02.2024.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області в задоволенні позову за безпідставністю. Заперечуючи проти позовних вимог вказує, що розмір щомісячного підвищення до пенсії, на який має право стягувач, становить два прожиткових мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, відповідним роком є календарний рік, у якому здійснюється нарахування та виплата коштів тобто ця величина повинна відповідати таким показникам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлені Законом України "Про Державний бюджет України" на кожен відповідний рік та є змінною величиною. В свою чергу боржник вчинивши дії по проведенню перерахунку пенсії позивача із застосуванням зазначеного механізму та ігноруючи зміну прожиткового мінімуму для працездатних осіб в січні 2024 року за наявності рішення суду, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штучно вчиняє певні дії та приймає рішення з метою невиконання рішення суду в повному обсязі згідно резолютивної частини. Звертає увагу суду, що у виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду від 21.03.2023 у справі №240/18432/22, чітко вказано порядок його виконання та спосіб, а саме: зобов`язання боржника здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії з 09.08.2022, a також встановлено її розмір, що має дорівнювати двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Враховуючи викладене постанова про накладення штрафу від 15.01.2024 є законною та винесена з дотриманням статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Вказали, що Головне управління повно й неухильно виконало рішення суду у справі 240/18432/22 згідно його мотивувальної частини.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанції.

В судовому засіданні 20.02.2024 протокольною ухвалою суду відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі №240/18432/22, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо ненарахування та невиплати із 09 серпня 2022 року підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 09 серпня 2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до виконання та на підставі якого державним виконавцем відкрите виконавче провадження №72229912 (постанова від 12.07.2023).

На адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 05.01.2024 за вх.№ 383/14 надійшла вимога державного виконавця від 04.01.2024, відповідно до якої вимагалось в 5-денний строк з дня отримання вимоги Головне управління виконати рішення суду та надати підтверджуючі документи про його виконання.

Головне управління листом від 10.01.2024 за № 0600-0304-8/3543 повідомило, що на виконання рішення у справі №240/18432/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області ОСОБА_1 з 09.08.2022 проведено перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, тобто з 01.01.2022 - 2481,00 грн, з 01.01.2023 - 2684,00 грн.

Підстав для застосування величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 - 3028 грн, як зазначено у вимозі немає.

3 01.12.2023 виплата пенсії здійснюється у розмірі визначеному на виконання рішення суду. За період з 09.08.2022 по 30.11.2023 нарахована доплата в сумі 32844,27 грн.

Вказало, що рішення суду виконано добровільно в межах наданої компетенції та фінансування.

15.01.2024 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сладь Т.П. прийнято постанову про накладення на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду в адміністративній справі №240/18432/22.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про накладення штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.3 ст.14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" від 17.07.1997. Отже її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке рішення протягом визначеного частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII строку, проте не зробив цього.

Так, в процесі судового розгляду справи встановлено, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/18432/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області ОСОБА_1 з 09.08.2022 проведено перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

Суд зазначає, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб установлюється відповідним законом на наступний рік із зазначенням змін такого розміру протягом такого року: з 01.01.2022 - 2481,00 грн, з 01.01.2023 - 2684 грн, з 01.01.2024 - 3028 грн.

При цьому, враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у кожному році, відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку статті 39 Закону №796-ХІІ з урахуванням таких змін.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що в результаті перерахунку на виконання рішення суду розмір підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення до пенсії ОСОБА_1 з 09.08.2022 по 31.12.2022 становить 4962,00 грн (2481,00 грн х2), з 01.01.2023 - 5368,00 грн (2684,00 грн х2).

Судом встановлено, що на момент прийняття спірної постанови 15.01.2024 боржник не нараховував стягувачу підвищення до пенсії у встановленому рішенням суду розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року - в даному випадку 2024 року.

При цьому, позивач вказує, що підстав для застосування величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 - 3028,00 грн немає, оскільки з 01 січня 2024 року прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", відповідно до статті 8 якого розмір мінімальної заробітної плати, яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, становить 1600 грн.

Суд зауважує, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

За результатами аналізу наведених положень Велика Палата Верховного Суду у справі № 240/4946/18 дійшла висновку, що за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону України № 796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Наведений висновок обумовив зміну рішення Верховного Суду в частині слів мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством про Державний бюджет України на відповідний рік на слова та цифри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Такий висновок суду не протирічить положенням статті 71 Закону України №796-ХІІ.

Зазначеною правовою нормою закріплено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Однак, положення пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 1774-VІІІ визначають нову розрахункову величину, яка підлягає застосуванню під час реалізації положень статті 39 Закону України №796-ХІІ, що не має своїм правовим наслідком призупинення дії такої.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом під час розгляду зразкової справи №200/9195/19-а, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду.

З огляду на наведене, твердження позивача про відсутність підстав для нарахування на виконання рішення по справі №240/18432/22 стягувачу підвищення до пенсії з 01.01.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на вказану дату ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" у розмірі 3028,00 грн, суд вважає помилковим, враховуючи, що на момент прийняття спірної постанови рішення суду повністю не виконано, підстави та правове регулювання, з якими згідно до судового рішення пов`язується виплата стягувачу підвищення до пенсії в сумі, що дорівнює двом прожитковим мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, не змінилися.

При цьому, суд зауважує, що позивач будь-яких доводів, які б свідчили про наявність поважних причин, що перешкоджають боржнику нарахувати стягувачу з 01.01.2024 підвищення до пенсії у розмірі, який дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного 2024 року, не зазначає.

За наведеного, відсутні підстави вважати рішення суду від 24.11.2022 у справі №240/18432/22 фактично виконаним в повному обсязі.

Суд відмічає, що згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи викладені обставини, які підтверджуються матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що обов`язок щодо виконання рішення суду позивачем не виконано, у зв`язку з чим, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сладь Т.П. постановою від 15.01.2024 ВП № 72229912 правомірно наклала штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у розмірі 5100,00 грн.

Щодо посилання позивача на постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі № 240/27324/23, від 28.11.2023 у справі № 240/28481/23, від 20.11.2023 у справі № 240/26309/23, варто зазначити, що таке не є релевантним до розглядуваної справи.

Крім того, суд вважає за необхідне закцентувати увагу позивача, що відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норма права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, постанова про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 72229912 від 15.01.2024 прийнята в межах норм чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст.139 КАС України підстав для стягнення з відповідача судових витрат не має.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича,7, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10014, ) про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва