Справа № 200/157/24
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року Справа№200/157/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить: 1) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.08.2023 №17; 2) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2023 №17; 3) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12.12.2023 №17; 4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком згідно з вимогами статті 26 Закону № 1058-IV, період роботи з 01.04.1982 до 12.05.1982 у колгоспі та період здійснення підприємницької діяльності з 29.05.1994 до 31.12.2003, з 01.11.2019 до 30.03.2020; 5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09 серпня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09 серпня 2023 року звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням від 17 серпня 2023 року №17 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило в призначені пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Як зазначає позивач, вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначено не повну дату народження власника.

Окрім того, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2023 №17 позивачу відмовлено в призначені пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Як зазначає позивач, вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію з 29.05.1994 по 31.12.2003 рік.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12.12.2023 №17 позивачу відмовлено в призначені пенсії. Вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано період підприємницької діяльності згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В00 №18331 з 26.05.1994 по 31.12.1998, з 01.02.1999 по 31.12.2003, через відсутність інформації щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків до органів Пенсійного фонду, через надання копій документів, період з 01.04.1982 по 12.05.1982 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , виданої 05.04.1982, через відсутність інформації про встановлені/вироблені вихододні у колгоспі, період з 01.11.19 по 30.03.2020 згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 від 08.12.2023 через відсутність сплати страхових внесків.

На думку позивача, відповідачі протиправно не зарахували до страхового стажу спірні періоди її роботи, оскільки вони підтверджені відповідними документами. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

22 січня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

06 лютого 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 (дата заповнення 05.04.1982), оскільки на титульній сторінці зазначено не повну дату народження власника трудової книжки. Окрім того, на думку представника відповідача, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01.07.2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 довідка з бази даних Реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

09 лютого 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи: з 01.04.1982 до 12.05.1982 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про встановлені/вироблені вихододні в колгоспі; з 26.05.1994 до 28.02.1995 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_3 , з 01.03.1995 по 01,04.1996 - згідно патентів №022719 та № 023643, з 01.02.1998 по 30.04.1998 згідно патентів № АВ №630560, АВ №630789, АВ №631023; з 01.01.1999 по 31.12.2003 згідно свідоцтв про сплату єдиного податку Серії АА №009218, серії АА № 009304, № 061624, № 391559, серія А № 010083, оскільки позивачем через веб-потрал подані не оригінали, а копії документів, відсутня інформація про систему оподаткування, не має інформації про сплату страхових внесків (свідоцтва про сплату єдиного податку №061624, серія А № 010083); з 01.11.2019 до 30.03.2020, оскільки гідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 -відсутня сплата страхових внесків.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

27 лютого 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 01.04.1982 до 12.05.1982, оскільки у трудовій книжці відсутні відомості про кількість днів встановлений мінімум трудової участі в колгоспі та кількість відпрацьованих трудоднів.

Окрім того, до страхового стажу на зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 29.05.1994 по 31.12.2003, оскільки відсутні відомості про сплату податків та страхових внесків. Період з 01.11.2019 по 30.03.2020 не зараховано до страхового стажу, оскільки система персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України не містить даних про перерахування страхових внесків із сум доходів, виплачених на користь позивача.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту громадянина України.

09 серпня 2023 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17 серпня 2023 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №17 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Страховий стаж позивача становить 18 років 11 місяців 8 днів.

Вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначено не повну дату народження власника.

16 листопада 2023 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

22 листопада 2023 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області №17 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Страховий стаж позивача становить 26 років 02 місяці 4 дні, для визначення права 26 років 06 місяців 27 днів.

Вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 01.04.1982 року до 12.05.1982 року, оскільки в трудовій книжці відсутні записи про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі; періоди ведення підприємницької діяльності відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію з 29.05.1994 року до 31.12.2003 року, оскільки згідно Постанови № 22 від 25.11.2005 Про затвердження Порядку подання та формування документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону №1058 періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патенту, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

12 грудня 2023 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №17 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Страховий стаж позивача становить 26 років 02 місяці 4 дні, для визначення права 26 років 06 місяців 27 днів.

Вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди:

- підприємницької діяльності згідно свідоцтва про державу реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №183331 з 26.05.1994 року до 31.12.1998 року; з 01.02.1999 року до 31.12.2003 року, оскільки відсутня інформація щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків до органів Пенсійного фонду;

- підприємницької діяльності згідно свідоцтв про сплату єдиного податку №625/104 від 22.12.2001; №501/863 від 12.12.2002; серії АА №009218 від 25.03.1999; серії АА №009304 від І кварталу 2000 року; патентів про фіксований податок БЗ №022719 від 25.09.1995; БЗ №023643 від 30.01.1996; БЗ №026139 від 13.01.1997; АВ №631023 від 06.04.1998; АВ №630560 від 30.01.1998; АВ №630789 від 25.02.1998, оскільки подано копії документів;

- роботи з 01.04.1982 року до 12.05.1982 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 05.04.1982, оскільки відсутня інформація про встановлені/вироблені вихододні у колгоспі;

- підприємницької діяльності з 01.11.2019 року до 30.03.2020 року згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 від 08.12.2023, оскільки відсутня сплата страхових внесків.

Позивач оскаржує вищевказані рішення відповідачів, як такі, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства та порушують його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2023 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років.

На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 3 Закону № 1788-XII передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, які займаються підприємницької діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до ПФУ.

Згідно статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 вбачається, що в період з 01.04.1982 року до 12.05.1982 року позивач працювала на посаді завідуючої їдальні у колгоспі «Рассвет».

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Таким чином, надання довідки про підтвердження наявного трудового стажу передбачено лише за відсутності трудової книжки або відсутності відповідних записів у ній.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою колгоспника підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1982 року до 12.05.1982 року.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги при вирішенні питання щодо призначення пенсії.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності з 29.05.1994 року до 31.12.2003 року, суд зазначає наступне.

Згідно п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Отже, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків.

Підприємець за спрощеною системою оподаткування може підтвердити свій стаж до 01 січня 2004 року на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Відповідно до Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», відповідно до абзацу 7 ч. 2 якого суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки, до пенсійного фонду - 42 відсотки, на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків.

Здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування підтверджується: патентом №022719, із строком дії з 01.03.1995 до 01.01.1996; патентом серії № НОМЕР_4 , із строком дії з 01.01.1996 до 01.01.1997; патентом № НОМЕР_5 , із строком дії з 01.01.1997 до 31.07.1997; патентом серії НОМЕР_6 , із строком дії з 01.03.1998 до 31.03.1998; корінець патенту серії НОМЕР_7 , із строком дії з 01.04.1998 до 30.04.1998; патентом серії НОМЕР_7 , із строком дії з 01.04.1998 до 30.09.1998; патентом серії НОМЕР_8 , із строком дії з 01.02.1998 до 28.02.1998, 01.12.1998 до 01.01.1999 року; патентом серії НОМЕР_9 строком дії з 01.01.1999 до 31.01.1999; свідоцтвом про сплату єдиного податку серії АА №009218, із строком дії з 01.01.1999 до 31.12.1999; свідоцтвом про сплату єдиного податку серії АА№009304, із строком дії з 01.01.2000 до 31.12.2000; свідоцтвом про сплату єдиного податку №65 від 19.12.2000, із строком дії з 01.01.2001 до 31.12.2001; свідоцтвом про сплату єдиного податку №625/104 від 22.12.2001, із строком дії з 01.01.2002 до 31.12.2002; свідоцтвом про сплату єдиного податку №501/863 від 12.12.2002, із строком дії з 01.01.2003 до 31.12.2003.

Вказані патенти та свідоцтва про сплату єдиного податку містять відомості про сплату відповідних обов`язкових платежів.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджується право на зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування з 01.03.1995 року до 31.07.1997 року, 01.02.1998 року до 30.09.1998 року, з 01.12.1998 року до 31.12.2003 року.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів перебування на спрощеній системі оподаткування або сплати страхових внесків за періоди з 29.05.1994 року до 28.02.1995 року, з 01.08.1997 року до 31.01.1998 року, з 01.10.1998 року до 30.11.1998 року.

Враховуючи наведене, у суд вважає відсутніми підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 29.05.1994 року до 28.02.1995 року, з 01.08.1997 року до 31.01.1998 року, з 01.10.1998 року до 30.11.1998 року.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.11.2019 року до 30.03.2020 року, суд зазначає наступне.

Згідно листа Головного управління ДПС у Донецькій області, за даними інтегрованої картки платника податків інформаційно-комунікаційної системи ДПС України по КБК 71040000 (Єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) позивачем було сплачено наступні суми єдиного внеску за період з 01.11.2019 по 30.03.2020: 11.11.2019 - 918,06 грн, 09.12.2019 - 918,10 грн, 09.01.2020 - 1039,06 грн, 10.02.2020 - 1039,06 грн, 10.03.2020 - 1039,06 грн. Окрім того, сплата єдиного внеску за цей період підтверджена відповідними квитанціями.

Отже, належними та допустимими доказами, підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.11.2019 року до 30.03.2020 року.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17 серпня 2023 року № 17, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 22 листопада 2023 року №17, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12 грудня 2023 року №17 про відмову в призначенні пенсії є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі Класс та інші проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від13.01.2011 (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п.1 ст.6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п.1 ст.6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09 серпня 2023 року, із зарахуванням до пільгового та страхового стажу спірних періодів її роботи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 29013, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр. Соборний, будинок 158б, м. Запоріжжя, 69057 ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, будинок 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №17 від 17 серпня 2023 року, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 22 листопада 2023 року №17, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12 грудня 2023 року №17 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 серпня 2023 року про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1982 року до 12.05.1982 року, періодів підприємницької діяльності з 01.03.1995 року до 31.07.1997 року, 01.02.1998 року до 30.09.1998 року, з 01.12.1998 року до 31.12.2003 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв