Справа № 420/4919/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4919/24
УХВАЛА

26 лютого 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 685-01р «Про демонтаж незаконно розміщеного об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 » від 28.12.2023 року.

23 лютого 2024 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд заборонити будь-яким особам або відповідачу Київській районній адміністрації Одеської міської ради проводити будь-які дії щодо демонтажу, знесення, тощо стосовно сараю за адресою: АДРЕСА_1 на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 685-01р від 28.12.2023 року «Про демонтаж незаконно розміщеного об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 »; зупинити дію розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 685-01р «Про демонтаж незаконно розміщеного об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 » від 28.12.2023 року.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що розпорядження, яке оскаржується, може бути у будь-який час звернуте до виконання шляхом знищення об`єкта нерухомого майна. Невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених прав чи оспорюваних прав або інтересів як позивача так і третьої особи. Розпорядженням передбачено саме знищення майна. Забезпечення позову не несе негативних наслідків для відповідача, оскільки, навпаки, передбачає не здійснення дій з відповідним фінансування, тощо, а заборону на їх вчинення, тобто певний пасивний стан відповідача на період розгляду справи. Оскаржуваним розпорядженням доручено проведення демонтажу об`єкта КП «Одеське місце проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування», одним із статутних завдань його є саме проведення демонтажу та знесення об`єктів. З розпорядження прямо вбачається загроза майновим правам позивача та правам третьої особи у вигляді знищення майна та можливість настання обставин, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України. Позивач вказує, що за суттю заяви про забезпечення позову просить забезпечити збереження існуючого становища, оскільки відповідні наслідки призведуть до неможливості отримати ефективний захист порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 154 КАС України, заява позивача про забезпечення позову розглянута в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2022 року по справі №640/24600/20 зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача. Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

В постанові від 22 лютого 2024 року по справі № 420/24340/23 Верховний Суд вказав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Верховний Суд в постанові від 09 лютого 2024 року по справі №420/5101/23 зазначив, що сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 77 КАС України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, предметом оскарження по даній справі є, зокрема, правомірність прийнятого Київською районною адміністрацією Одеської міської ради № 685-01р «Про демонтаж незаконно розміщеного об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 » від 28.12.2023 року.

Разом з тим, протиправність оскаржуваного рішення не є очевидною та підлягає доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи, а тому, задоволення заяви про забезпечення позову у даному випадку буде вирішенням судом позовних вимог по суті та виходом за межі підстав для забезпечення позову, які передбачені ст. 151 КАС України.

Суд вважає неспроможними посилання позивача на те, що з оскаржуваного розпорядження прямо вбачається загроза майновим правам позивача та правам третьої особи у вигляді знищення майна, оскільки факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, яке можливо стосується прав та інтересів заявника не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Також, вказуючи на наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову саме з мотивів імовірності ускладнень, пов`язаних з виконанням рішення суду, позивач не мотивував, яким чином та які саме дії повинна буде вчинити особа з метою відновлення порушених прав, свобод чи інтересів, оскільки з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального акту законної сили такий індивідуальний акт втрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків, за виключенням тих, які пов`язані з його скасуванням.

При цьому, зазначення заявником про очевидність протиправності оскаржуваного рішення відповідача є його суб`єктивною оцінкою викладених обставин, а без надання офіційної правової оцінки в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, враховуючи відсутність очевидних ознак протиправності рішення, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову і є неприпустимим. Саме по собі, подання позовної заяви, предметом якого є визнання рішень протиправними, не є беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Проте, будь-яких об`єктивних доказів, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі стане неможливим його виконання без вжиття заходів забезпечення позову, до суду не надано.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150-154, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 23.02.2024 року (вхід. № 7823/24) у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя О.А. Левчук