Справа № 640/14820/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кзьменка В. В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4923 У від 01.02.2022 на суму 288 568,30 грн;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 8 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.02.2022 на суму 44 280,24 грн, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 8 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.02.2022 на суму 170,00 грн., прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4923 У від 01.02.2022 на суму 288 568,30 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 8 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 01.02.2022 на суму 44 280,24 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 8 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.02.2022 на суму 170,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апелянта мотивовані тим, що контролюючий орган діяв в межах та у спосіб наданих повноважень відповідно до чинного законодавства, а відтак підстави для задоволення позову - відсутні.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та стояв на податковому обліку з 08.07.2008 у ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві.

З 15.02.2013 ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності 3 групи платників за ставкою 5 % від доходу.

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність шляхом реєстрації в Дарницькій районній у м. Києві Державній адміністрації (запис №001032460).

На підставі ст. 296.3 п.49.18.2 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 подавав податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця щоквартально до Державної податкової інспекції в Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві особисто на паперових носіях. На копіях всіх поданих звітів контролюючим органом ставилася відмітка про прийняття податкової декларації.

Відповідно до звітних податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця позивач декларував дохід від підприємницької діяльності та сплачував єдиний податок за II, III, IV квартал 2018 року та I, II, III, IV квартал 2019, а також І і II квартал 2020 року.

04 листопада 2020 року позивач звернувся до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві для подачі податкової декларації за 3 квартал 2020 року, однак працівники податкового органу відмовили йому у прийнятті декларації, повідомивши, що він виключений з реєстру платників єдиного податку на тих підставах, що протягом двох послідовних кварталів у 2018 році у ФОП ОСОБА_1 зафіксований податковий борг у розмірі 15,14 грн.

Перевіривши всі декларації, подані ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу та проаналізувавши відомості, зазначені податковою установою в інтегрованій картці платника, позивачем були виявлені наступні розбіжності: в поданій декларації за 1 квартал 2018 року ФОП ОСОБА_1 зазначив обсяг доходу за звітний період 208 480,99 грн. Відповідно також було зазначено суму податку за ставкою 5% - 10 424,05 грн. Зазначена в декларації сума податку була сплачена ФОП ОСОБА_1 своєчасно, про що свідчить долучена до матеріалів справи квитанція від 07.05.2018 №ПН515, копія якої долучена до матеріалів справи.

Працівниками контролюючого органу при перенесенні інформації із паперового носія податкової декларації платника єдиного податку, в інтегровану картку платника, внесена інша сума отриманого ФОП ОСОБА_1 в 1 кварталі 2018 року доходу, а саме - 208 840,99 грн, замість 208 480,99 грн. Тобто, фактично при перенесенні відомостей з паперового носія на електронний допущено механічну помилку (описку) - переставлені місцями 2 цифри: 84 замість 48. Відповідно, від цієї суми, податковим органом визначена і інша сума податку, який повинен сплатити ФОП ОСОБА_1 , а саме 10 442,05 грн, а не 10 424,05 грн.

Відтак, в результаті помилки при внесені суми отриманого доходу ФОП ОСОБА_1 , в інтегрованій картці виник і рахувався борг за ФОП ОСОБА_1 у розмірі 15,14 грн.

Після звернень до податкового органу з приводу допущення помилки податковим органом при нарахуванні суми податку за 1 квартал 2018 року, помилку ДПІ виправлено лише 17.11.2020, а саме: податкову декларацію за І квартал 2018 року (реєстр, номер 77590 від 26.04.2018) визнано недійсною та присвоєно статус "Історія подання" та зареєстровано податкову декларацію за І квартал 2018 року з виправленими показниками (реєстр, номер 135375 від 26.04.2018).

18.11.2020 контролюючим органом було приведено ІКП у відповідність в частині зменшення помилкового нарахування в сумі 15,14 00 грн.

Однак, оскільки відповідачем самостійно не скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві №2455/26-15-33-14-26/НОМЕР_1 від 31.12.2018 про анулювання реєстрації фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку ІІІ групи, яке відбулося внаслідок наявного боргу у позивача, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування в судовому порядку.

Судовим рішенням у справі № 640/63/21, яке набрало законної сили 07.11.2022, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві №2455/26-15-33-14-26/НОМЕР_1 від 31.12.2018 про анулювання реєстрації фізичної особи - підприємця платником ОСОБА_1 єдиного податку ІІІ групи та зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у місті Києві поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку ІІІ групи з 31.12.2018, шляхом включення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку.

Надалі позивачу поновлено реєстрацію як платника єдиного податку ІІІ групи за ставкою 5 % до доходу з 31.12.2018 по 17.12.2020 (дата прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності).

На підставі наказу від 01.11.2021 № 8672-П, виданого ГУ ДПС у м. Києві, відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання платником податків вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 17.12.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06.02.2013 по 17.12.2020 відповідно до затвердженого плану перевірки.

У ході перевірки встановлено, що з 01.01.2017 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування. У період з 01.01.2019 по 17.12.2020 ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування. Під час перевірки посадові особи податкового органу становили, що в порушення п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 та п. 177.11 ст. 177 ПКУ ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування, декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік не подано (термін 11.02.2020), за 2020 рік (ліквідаційна) не подано (термін подання 16.11.2020).

Також згідно з ІКП ОСОБА_1 було подано декларації платника єдиного податку ФОП за 2019-2020 рік, згідно яких ним було отримано дохід за 2019 рік 888697,30 грн, за 2020 рік 1023374,20 грн, з яких податковим органом встановлено розбіжність щодо загального оподаткованого доходу. Згідно даних податкового обліку сплачена сума ЄСВ ОСОБА_1 за 2019 рік становить 11016,72 грн, за 2020 рік - 9595,30 грн.

Таким чином податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 ПКУ, а саме зниження податку на доходи з фізичних осіб в загальній сумі 340 462,70 грн., а саме: за 2019 рік - 157982,50 грн., з 2020 рік 182480,20 грн.

Таке порушення призвело до заниження перерахування до бюджету військового збору у сумі 28371,89 грн. (заниження загального оподатковуваного доходу 1891459,48 грн.).

Також, це призвело до нарахування податковим органом ЄСВ на суму 288 568,30 грн., в т.ч. за 2019 рік - 154234,10 грн., за 2020 рік - 134334,20 грн.

Такого висновку посадові особи податкового органу дійшли у зв`язку тим, що ОСОБА_1 з 01.01.2019 не перейшов самостійно на загальну систему оподаткування та не здійснював нарахування податків відповідно до обраної системи оподаткування.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт перевірки від 15.12.2021 №92781/Ж5/26-15-07-09-08/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення:

- п. 44.1. п.44.3, п.44.6 ст.44 ПКУ, п.п.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПКУ №2755-VI від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями, не надано на перевірку первинні документи та Книгу обліку доходів, для платників єдиною податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість;

- п. 295.3 ст.295 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, а саме порушення термінів сплати зобов`язань по єдиному податку, протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.;

- п. 44.3 ст. 44. п.170.10 ст.177 ПКУ, а саме Фізичною особою - платником податків ОСОБА_2 до перевірки не е повному обсязі надано документи щодо ведення фінансово господарської діяльності та Книгу обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці за перевіряємий період:

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст.49, п.177.11 ст. 177 ПКУ, а саме фізична особа - платник податків ОСОБА_3 перебувала на загальній системі оподаткування, декларацію про майновий стан та доходи за 2019р. не подано (термін подання 11.02.2020р.), за 2020р. (ліквідаційна) не подано (термін подання 16.11.2020р.);

- п.п.164.1.1, п.п.164.1.3 п. 164.1 ст.164, п.177.2 ст. 177 ПКУ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2019р., 2020р. в загальній сумі 340462,70грн., а саме: за 2019 р. в сумі 157982,50грн.; за 2020р. в сутні 182480,20грн.;

- п.п.1.2, п.п.1.3 п.16-1 Підрозділу 10 розділу XX інші перехідні положення Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями - ФОП ОСОБА_4 занижено суму оподаткованого доходу за 2019р., 2020р. та не перераховано до бюджету військового збору в загальній сумі - 28371,89грн., у тому числі за 2019р. в сумі 13165.21грн,, за 2020р. в сумі 15206,68 грн.;

- п.3 ч. 1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. із змінами та доповненнями, а саме платник податків ОСОБА_1 не нараховано, не перераховано та не сплачено до бюджету єдиного внеску на загальну суму 288568,30 грн., у т.ч. за 2019р. в сумі - 154234,10грн., за 2020р. в сумі - 134334,20 грн.:

- п.4 ч.2 ст.6, п. 8 ст.9, аб. 3 ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. із змінами та доповненнями, та п.9 розділу II. п.11 розділу ПІ «Порядку», який зареєстрований наказом № 435 від 14.04.2015р. із змінами та доповненнями «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 5 травня 2018 року N 511), та зареєстровано в Міністерстві юстиції України за N 460/26905 від 23 квітня 2015р. - фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 не своєчасно подано додаток №5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» з таблицею №2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за 2013р. та не подано з таблицею №1 за 2019р.. 2020 до Головного управління ДГ1С ум. Києві (ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві).

За наслідками перевірки відповідачем прийнято рішення №8 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.02.2022 на суму 44 280,24 грн., рішення № 8 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.02.2022 на суму 170,00 грн. та складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4923 У від 01.02.2022 на суму 288 568,30 грн.

Вважаючи протиправними вказані рішення, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки саме внаслідок помилки відповідач протиправно дійшов висновку про те, що позивач втратив статус платника єдиного податку ФОП та повинен був перейти на загальну систему оподаткування з 01.01.2019 із відповідною подачею податкової звітності, то донарахування податкових зобов`язань з ЄСВ та штрафні санкції підлягають скасуванню в судовому порядку.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 295.3. статті 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Згідно з п. 299.10. статті 299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадку передбаченому пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього Кодексу тобто, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Згідно з абз. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2. статті 298 ПК України платник єдиного податку зобов`язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Положеннями п. 299.11. статті 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Відтак контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення, а платник податку переходить на загальну систему оподаткування.

Як встановлено у ході розгляду справи, в зв`язку з помилкою працівників податкового органу при внесені суми отриманого доходу ФОП ОСОБА_1 , в інтегрованій картці виник і рахувався борг за ФОП ОСОБА_1 у розмірі 15,14 грн., що стало наслідком прийняття відповідачем рішення від 31.12.2018 № 2455/26-15-33-14-26/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку та про втрату статусу платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .

Помилка посадових осіб ДПІ, яка була допущена під час перенесення даних, виправлена самостійно податковим органом 17.11.2020, а саме: податкову декларацію за І квартал 2018 року (реєстр, номер 77590 від 26.04.2018) визнано недійсною та присвоєно статус "Історія подання" та зареєстровано податкову декларацію за І квартал 2018 року з виправленими показниками (реєстр, номер 135375 від 26.04.2018), про що зазначено у рішенні суду від 06.20.2022 у справі № 640/63/21.

18.11.2020 контролюючим органом було приведено ІКП позивача у відповідність в частині зменшення помилкового нарахування в сумі 15,14 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2022 у справі № 640/63/21, яке набрало законної сили 07.11.2022, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № 2455/26-15-33-14-26/НОМЕР_1 від 31.12.2018 про анулювання реєстрації фізичної особи - підприємця платником ОСОБА_1 єдиного податку ІІІ групи та зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у місті Києві поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку ІІІ групи з 31.12.2018, шляхом включення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку.

Як убачається з листа ГУ ДПС у м. Києві від 27.09.2023 та витягу з реєстру платників єдиного податку, ОСОБА_1 поновлено реєстрацію як платника єдиного податку ІІІ групи за ставкою 5 % до доходу з 31.12.2018 по 17.12.2020 (дата прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності).

Таким чином, позивач в період спірних правовідносин перебував на податковому обліку як платник єдиного податку ІІІ групи за ставкою 5 % до доходу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону встановлено у розмірі 22 відсотка до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, фізична особа-підприємець, яка господарську діяльність не веде та не отримує доходи, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини другої, третьої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Виходячи із положень абзаців третього та п`ятого частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Платники єдиного внеску у розумінні норм Закону № 2464-VI зобов`язані подавати звітність із визначенням суми виплат (доходу), на які (який) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, нараховувати та своєчасно сплачувати єдиний внесок.

Водночас, неподання контролюючому органу звітності за єдиним внеском та невиконання у такий спосіб встановленого Законом № 2464-VI обов`язку не нівелює зміст та обсяг зобов`язання платника щодо належної сплати єдиного внеску та не має наслідком його невиконання.

ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 17.12.2020.

Разом із тим, ним виконані всі приписи чинного на той час законодавства щодо подання звітності, нарахування та сплати єдиного внеску, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-7) та звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019-2020 роки.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (надалі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 3 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки (у редакції вказаної норми на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами сьомим, восьмим, дев`ятим пункту 3 розділу VI Інструкції №449 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску податковий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

На підставі наказу від 01.11.2021 № 8672-П, виданого ГУ ДПС у м. Києві, відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП - платника податків ОСОБА_1 .

У ході перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про те, що позивачем порушено п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 ПКУ, а саме зниження податку на доходи з фізичних осіб в загальній сумі 340 462,70 грн ( за 2019 рік - 157982,50 грн, з 2020 рік 182480,20 грн).

Таке порушення призвело до заниження суми ЄСВ у розмірі 288 568,30 грн, в т.ч. за 2019 рік - 154234,10 грн, за 2020 рік - 134334,20 грн.

Такого висновку посадові особи податкового органу дійшли у зв`язку тим, що ОСОБА_1 з 01.01.2019 був переведений податковим органом на загальну систему оподаткування у зв`язку з рішенням від 31.12.2018 № 2455/26-15-33-14-26/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку та про втрату статусу платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 ..

На думку податкового органу, позивач невірно здійснював нарахування податків відповідно до обраної системи оподаткування, що призвело до заниження ним суми ЄСВ.

Водночас, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, що такі висновки не відповідають дійсності, оскільки відповідачу під час перевірки було відомо про наявність позову про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № 2455/26-15-33-14-26/НОМЕР_1 від 31.12.2018 про анулювання реєстрації фізичної особи - підприємця платником ОСОБА_1 єдиного податку ІІІ групи та зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку ІІІ групи з 31.12.2018, шляхом включення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку.

Колегія суддів також враховує, що будучи обізнаним, відповідач проігнорував факт допущеної помилки при перенесенні інформації із паперового носія податкової декларації платника єдиного податку, в інтегровану картку платника, внесення іншої суми отриманого ФОП ОСОБА_1 в 1 кварталі 2018 року доходу, а саме - 208 840,99 грн, замість 208 480,99 грн, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 15,14 грн та мало наслідком прийняття рішення від 31.12.2018 № 2455/26-15-33-14-26/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки внаслідок помилки відповідач хибно вважав, що позивач втратив статус платника єдиного податку ФОП та повинен був перейти на загальну систему оподаткування з 01.01.2019 із відповідною подачею податкової звітності, то спірні донарахування податкових зобов`язань з ЄСВ та штрафні санкції підлягають скасуванню, як неправомірні.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає правомірним висновком суду першої інстанції, який вказав, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві слід задовольнити повністю.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

В частині вимог ОСОБА_1 щодо стягнення 6000,00 грн. судових витрат, понесених в результаті апеляційного розгляду справи в Шостому апеляційному адміністративному суді, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

Колегія суддів погоджується з тим, що з огляду на обставини справи, позивач внаслідок апеляційного перегляду даної справи був вимушений понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно ч. 7 ст. 139 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не зазначено про завищення витрат на правничу допомогу, не наведено спростування обґрунтованості суми заявленої суми витрат на правничу допомогу у цій справі, їх не співмірності або завищеності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, та не подано клопотання у порядку статті 134 КАС України щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з доказами необґрунтованості понесених позивачем витрат.

В контексті викладеного вище, судова колегія приходить висновку щодо наявності підстав для відшкодування на користь позивача документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 (шість тисяч) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко