Справа № 200/1728/23
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 лютого 2024 року справа №200/1728/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року прийнятою за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 р. у справі № 200/1728/23 (головуючий суддя Христофорова А.Б., суддів Галатіної О.О., Льговської Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України (далі відповідач), в якому просив: визнати порушення прав позивача через неналежний розгляд скарги на порушення ліцензійних умов ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023); зобов`язати Національний Банк України, в строк встановлений судом, повторно розглянути скаргу позивача на порушення ліцензійних умов ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) з наданням обґрунтованих відповідей на всі порушені в ній питання.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 р. у справі № 200/1728/23, задоволено частково позов ОСОБА_1 , а саме суд: визнав протиправними дії Національного банку України, які виявилися у ненаданні повної аргументованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023); зобов`язав Національний банк України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та надати обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якій просить встановити судовий контроль.

В обґрунтування зазначено, що постанова суду не виконана. Так, замість виконання судового рішення та надання обґрунтованої відповіді з урахуванням висновків суду, відповідача надіслав неправдиву інформацію про лізингодавця за договором прямого лізингу за № 70 від 31.03.2021. Даний факт підтверджується листом НБУ від 20.12.2023 за вих. № 14-00043/93862 в якому зазначено неправдиву інформацію та інше, що вчинили в НБУ. Крім того у листі НБУ від 20.12.2023 за вих. № 14-00043/93862 взагалі не міститься інформації на виконання положенням ч.1, п.4 ч.3 статті 30 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

В обгартування зазначено зокрема, що Національним банком виконано постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю.

У даному випадку заявником не наведено жодних об`єктивних підстав, не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення та не розглядає повторно запит. Водночас, позивач до заяви про встановлення контролю додає лист НБУ № 14-0004/93862 від 20.12.2023 з якого вбачається, що його запит на виконання постанови суду вже розглянуто.

Отже, наведені позивачем в заяві про встановлення судового контролю доводи та додані до неї докази зводяться до його не згоди зі змістом листа відповідача, а отже не є підставами для її задоволення.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи заяви, встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.

У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18.

Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17 також не погодився із висновком про те, що ст. 382 КАС України регулює порядок застосування судового контролю таким чином, що процесуальна можливість зобов`язання подати звіт існує у суду тільки та виключно на стадії прийняття судового рішення, яким спір вирішується по суті заявлених позовних вимог. Верховний Суд зазначив, що законодавець у вказаній нормі процесуального кодексу фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року суд зокрема встановив, що скарга містила питання про порушення прав позивача з боку третьої особи. Відповідачем не було повідомлено про розгляд цього питання та не надано відповіді стосовно наявності чи відсутності порушення прав позивача, як громадянина України цією особою. Крім того, позивач не ставив питання щодо тлумачення статей Конституції України та інших законодавчих актів, зміст яких наведено у листі відповіді. Зі змісту відповіді відповідача на звернення позивача вбачається, що вона не містить обґрунтування та мотивів задоволення або відмови у задоволенні щодо всіх пунктів поданої позивачем заяви щодо порушення вимог законодавства, про які позивач повідомляв в скарзі, відмови в задоволенні його вимог викладених у скарзі, та повідомлення позивача про направлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, якщо питання, порушені в одержаній скарзі, не належать до його компетенції. Тобто, у порушення ст. 19 Закону№393/96-ВР відповідачем письмово не повідомлено позивача про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Отже, відповідь відповідача не є аргументованою відповіддю згідно Закону України Про звернення громадян та не підтверджує надання відповідачем відповідей по суті запитуваних у скарзі питань.

У постанові від 22 листопада 2023 року суд не прийняв посилання відповідача на надання належної відповіді (інформації) у листах наданих на попередні звернення позивача, оскільки у межах цієї справи позивач оскаржує саме надання повної, всебічної та об`єктивної відповіді на скаргу позивача від 17.03.2023.

У цьому рішенні суд зазначив, що за положенням ч.1, п.4 ч.3 статті 30 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, Національний банк України в межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право проводити планові та позапланові інспекційні перевірки діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб. Підставами для проведення позапланової інспекційної перевірки є результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення. Отже, вищезазначені приписи законодавства передбачають проведення позапланової інспекційної перевірки за результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення. При цьому, стаття не містить посилань, щодо обов`язковості колективного звернення декількох фізичних осіб, як підставу перевірки, що спростовує посилання відповідача.

Також у рішенні суд зазначив, що позивач у зверненні посилався на порушення його прав та законних інтересів з боку ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП з наданням в підтвердження порушень доказів. Проте, листи відповідача не містили посилань на положення законодавства зазначені судом, та висновки щодо можливості або неможливості проведення перевірки з зазначених підстав.

Матеріали справи містять лист НБУ № 14-0004/93862 від 20.12.2023 у якому зазначено, що він прийнятий за результатами повторного розгляду скарги позивача від 20.03.2023 № А-146407/7/5097 з урахуванням висновків, викладених у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 200/1728/23.

Проте, зі змісту вказаного листа не вбачається, що відповідачем враховано вищевикладені висновки суду у тому числі висновки щодо можливості або неможливості проведення перевірки вищевказаного підприємства з питань викладених у скарзі.

З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, суд дійшов до висновку щодо не підтвердження виконання рішення суду у повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням рішення суду першої інстанції - шляхом зобов`язання подати до суду першої інстанції звіт про його повне виконання у двомісячний строк з дня отримання копії цієї ухвали, що обумовлює задоволення заяви позивача.

Таким чином, оскільки рішення суду станом на дату звернення позивача з клопотанням про встановлення судового контролю та його розгляду, не було виконано, суд дійшов до висновку про задоволення заяви з встановлення судового контрою.

Керуючись ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року задовольнити.

Застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/1728/23 шляхом зобов`язання Національний банк України подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про повне виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 200/1728/23 у двомісячний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати підписання та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 26 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

Т.Г. Гаврищук