Справа № 240/33276/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 108020200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтатрейд Україна" до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,
У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельтатрейд Україна» (далі позивач, ТОВ «Дельтатрейд Україна») звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішення Житомирської митниці Державної митної служби України (далі відповідач, Житомирська митниця) про коригування митної вартості від 25 травня 2023 року № UA101000/2023/000130/2. Також просить стягнути витрати на правову допомогу.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача про коригування митної вартості безпідставне, оскільки не доведено правомірність застосування резервного методу при визначенні митної вартості, а зазначені в рішення митниці причини не є належним доказом невірного визначення митної вартості декларантом. Заявлена позивачем митна вартість є реальною, підтвердженою належними доказами та не спростована відповідачем. Відтак, на думку позивача, у Житомирської митниці не було достатніх правових підстав для коригування митної вартості автомобіля.
Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.
05 січня 2024 року суд, за результатами вивчення матеріалів справи, дійшов висновку про необхідність її призначення до розгляду у судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, з викладених у ньому підстав.
Представники відповідача проти задоволення позову заперечували.
Протокольною ухвалою від 9 січня 2024 року суд запропонував представнику позивача надати додаткові докази на обґрунтування заявлених позовних вимог та визначив відповідачу час для подання своїх заперечень.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотання представників сторін 09 січня 2024 року судом постановлено протокольну ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження.
19 січня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач наполягає на відмову в задоволенні позову. Знову наводить аргументи, які ним бути зазначені у відзиві на позов та у судовому засіданні.
01 лютого 2024 року суд отримав письмові пояснення до заперечень, у яких позивач повторює, наведені ним у поданих раніше документах доводи.
За результатами вивчення зазначеного клопотання суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки в матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії названих документів.
20 лютого 2024 року до суду надійшли доповнення до відзиву, в яких відповідач зауважує, що за результатами вивчення поданих декларантом документів, 24 травня 2023 року об 11:33 годин, за результатами вивчення поданих останнім о 09:36 годин документів, направив повідомлення (а.с. 205, 206), в якому просив надати:
2) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;
3) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
4) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
5) копію митної декларації країни відправлення.
На підтвердження надання декларантом саме Звіту №24/05/2023-18V, відповідач надав print screen з екрана монітора комп`ютера, на якого зображені документи з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» (а.с.204).
У відповідь декларант зазначив, що консультації проведено, додаткові документи надати не може.
Саме зазначене обумовило прийняття відповідачем про коригування митної вартості та визначення її розміру за 6 резервним методом з урахуванням обмежень, передбачених частиною 3 статті 64 Митного кодексу України.
За результатами вивчення такої декларації на електрону адресу декларанта головний інспектор Житомирської митниці направив повідомлення, в якому зазначено, що під час вивчення наданих декларантом документів з`ясовано, що такі містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
У графі 31 митної декларації зазначено, що транспортний засіб має аварійні пошкодження, а саме: ліве заднє крило з деформацією та пошкодженням ЛФП, відсутній передній бампер, численні сколи та подряпини по кузову автомобіля. Товарно-супровідні документи не містять відомостей про наявність таких пошкоджень транспортного засобу на момент його продажу, що імовірно вплинули на ціну товару у бік її зменшення.
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України необхідно надати такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;
4) копію митної декларації країни відправлення.
Також зазначено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
За результатами вивчення поданих декларантом документів, відповідачем 25 травня 2023 року о 8:06:38 годин було направлено Консультацію, в якій зазначено про необхідність надати переклад на українську мову додатково наданої на вимогу митного органу копії митної декларації країни відправлення №23DK005604294DF9A3.
У повідомленні декларанта зазначено про надання для підтвердження митної вартості Звіту №24/05/2023-19V експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 24 травня 2023 року, а фактично надано Звіту №24/05/2023-18V, який не стосується оцінюваного транспортного засобу.
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України не подані такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).
З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваного товару зазначено про проведення консультації, в ході якої декларанту запропоновано інформацію щодо вартості схожого товару.
У відповідь декларант зазначив, що консультації проведено, додаткові документи надати не може.
У зв`язку з викладеним 25 травня 2023 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару від № UA101000/2023/000130/2.
В розділі 33 названого рішення зазначено, що на виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджений наказом Держмитслужби України від 01 липня 2021 року №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких уже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.
Документи, подані для митного оформлення містять розбіжності не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Враховуючи наведене вище, у митниці є підстави вважати, що оцінюваний транспортній засіб на момент його митного оформлення оплачено покупцем.
Додатково наданий платіжний документ від 17 травня 2023 рок №53 про переказ коштів стосується товару, номер кузову якого відрізняється від номеру кузову задекларованого товару.
Відповідно до частини 1 статті 335 Митного кодексу України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості:
1) при перевезенні автомобільним транспортом: б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні).
Всупереч вищевказаних вимог, CMR або інші транспортні перевізні документи, не долучені до митного оформлення, що позбавляє митний орган можливості перевірити достовірність декларування фактичної країни експорту товару (країни відправлення) та витрат на транспортування товару.
Згідно із статтею 254 Митного кодексу України митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларацій. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок. Враховуючи наведене вище, для перевірки відомостей, що підтверджують числові значення заявлено митної вартості товару, просимо надати митному органу переклад на українську мову додатково наданої на вимогу митного органу копії митної декларації країни відправлення № 23DK005604294DF9A3.
В повідомлені декларанта зазначено про надання для підтвердження митної вартості Звіту №24/05/2023-19V експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 24 травня 2023 року, а фактично надано 3віт № 24/05/2023-18V від 24 травня 2023 року, який не стосується оцінюваного транспортного засобу.
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України не подані такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
Згідно із частиною 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
3 метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту було запропоновано інформацію щодо вартості схожого товару.
Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вищевказаним рішенням, ТОВ «Дельтатрейд Україна» звернулося з цим позовом до суду.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Частиною 1 статті 246 Митного кодексу України у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі МК України) встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Положеннями частини 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
У частині 6 цієї правової норми зазначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пункту 341 частини 1 статті 4 МК України митні органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що Фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.
У частині 5 цієї правової норми надається визначення терміну ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно частини 2 названої правової норми документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок фактура (інвойс), або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини 3 цієї правової норми у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У пункті 1 частини 4 статті 54 МК України встановлено обов`язок митного органу здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом з тим, згідно частини 3 статті 53 МК України, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо піни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Суд зазначає, що Житомирською митницею в якості підстави для надання позивачем додаткових документів у повідомленні зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів, а документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Зокрема зауважує, що при митному оформлені надано:
3) відповідно до пункту 8.4 контракту, в разі неможливості постачання товару за цим договором, покупець повертає суму передоплати. Враховуючи наведене вище, у митниці є підстави вважати, що оцінюваний транспортний засіб на момент його митного оформлення оплачено покупцем. Разом з тим, декларантом при митному оформлені не надано документ про оплату оцінюваного товару;
4) у графі 31 митної декларації зазначено, що транспортний засіб має аварійні пошкодження, а саме: ліве заднє крило з деформацією та пошкодженням ЛФП, відсутній передній бампер, численні сколи та подряпини по кузову автомобіля. Товарно-супровідні документи не містять відомостей про наявність таких пошкоджень транспортного засобу на момент його продажу, що імовірно вплинули на ціну товару у бік її зменшення;
Надаючи правову оцінку наведеним висновкам відповідача, суд зауважує на таке.
Зазначені обставини представник позивача визнав та зауважив, що це, на його переконання, жодним чином не впливає на обґрунтованість сумнівів митного органу щодо визначення митної вартості товару.
Тим часом, з огляду на зазначення різних осіб, уповноважених на укладення контракту та його підписання, суд погоджується з висновком митного органу про виникнення у нього обґрунтованих сумнівів щодо чинності наданого контракту.
Слід наголосити, що під час розгляду справи судом, позивач не надав суду докази того, хто саме був керівником ТОВ «Дельтатрейд Україна» станом на 12 травня 2023 року. Додана до клопотання від 12 січня 2024 року виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань підтверджує особу керівника станом на 27 серпня 2022 року (а.с.129), а доданий до позовної заяви витяг з Опендатабот щодо ТОВ «Дельтатрейд Україна» сформований станом на 27 листопада 2023 року (а.с. 18).
Здійснюючи оцінку названих документів, суд зауважує на таке.
Згідно приписів частини 1 статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Надаючи правову оцінку наданому перекладу, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до приписів статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно частини 2 цієї правової норми порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно пункту 1.1 розділу І названого Порядку, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, він розроблений відповідно до частини 2 статті 246 МК України з метою визначення порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, що подається митному органу на паперовому носії або як електронний документ.
Відповідно до пункту 2.5 розділу ІІ Порядку правильність перекладу документів, що надаються Декларантом відповідно до статті 254 МК України, засвідчується шляхом вчинення напису «Перекладено вірно», проставленням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад.
Натомість він надав заяву на бланку центру перекладів ТОВ «ГЛОБАЛ ЛІНГО ГРУП» щодо вірності перекладу документа «Інвойс Дельтатрейд Україна» з «німецької мови» на «українську мову» (а.с.28), якою компанія Глобал Лінго Груп, що надає послуги з професійного перекладу, підтверджує, що переклад вищевказаного(их) документу(ів) був виконаний досвідченими та кваліфікованими перекладачами, а також те, що текст перекладу дійсно відображає зміст, значення та стиль оригінального тексту і таким чином, є дійсним та вірним перекладом оригіналу документа. Також зазначено, що екземпляр перекладу додається до цієї заяви.
Зазначена заява не була прийнята митним органом на підтвердження правильності перекладу інвойсу №352009 від 12 травня 2023 року, оскільки така не містила його реквізитів, а отже могла бути складена щодо перекладу іншого документа.
На виконання вимог ухвали суду 21 лютого 2024 року суду надані витребувані документи, які долучені до матеріалів справи.
Наведене обумовило обґрунтовану, на переконання суду, вимогу митного органу до декларанта надати належним чином оформлений переклад декларації країни відправлення, CMR або інших транспортних перевізних документів, які б підтверджували ціну, заявлену декларантом при вивезенні транспортного засобу з країни придбання та вартість його транспортування до країни імпорту та висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
Однак, декларант повідомив, що додаткові документи надати не може.
Отже, за результатами проведення консультації відповідач не отримав від декларанта документів, які б підтвердили вірність визначеної ним митної вартості автомобіля.
При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на надання декларантом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 31 травня 2012 року, яке не підтверджує права продавця, зазначеного в митній декларації, на відчуження автомобіля, оскільки перевірка зазначених обставин не належить до повноважень митного органу під час здійснення перевірки правильності визначення митної вартості об`єкта імпорту.
Також суд не приймає до уваги застереження митного органу про те, що у платіжній інструкції №53 від 17 травня 2023 року зазначеному номер кузова автомобіля, що не співпадає з таким номером, зазначеним у митній декларації.
Як вірно зазначив позивач, стандарт ISO 3778:2009, що встановлює вимоги до змісту і структури ідентифікаційного номера транспортного засобу з метою встановлення єдиної нумерації системи ідентифікації дорожніх транспортних засобів на міжнародному ринку, передбачає, що VIN-код є індивідуальним для кожного конкретного транспортного засобу та має 17 символів.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що зазначення у платіжній інструкції №53 від 12 травня 2023 року в призначенні платежу VIN-код більше 17 символів свідчить, виключно про допущення описки.
При цьому, з огляду на викладене вище, декларант не надав митному органу документів, які б підтверджували домовленість між сторонами про визначення вартості імпортованого товару в розмірі, зазначеному в платіжній інструкції.
Також суд уважає, що не заслуговує на увагу застереження відповідача про те, що звіт експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу та митна декларація, складені однієї і тією ж особою, оскільки такі дії не заборонені вимогами чинних нормативно-правових актів.
Ураховуючи приписи статті 19 Конституції України, суд приходить до висновку, що поєднання в одній особі експерта та митного брокера, не можу бути підставою для сумніву в правильності визначення митної вартості, зазначеній у декларації.
Наведене в сукупності дає підстави вказати про правомірність дій відповідача щодо незастосування у цьому випадку основного методу визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору (контракту), оскільки вищевказані розбіжності не дають змогу встановити вартість товару, що імпортувався, визначену сторонами договору для оплати та його характеристики, що впливали на таку вартість. Зазначені невідповідності, на переконання суду, є суттєвими для обчислення ціни, у зв`язку з чим у контролюючого органу були наявні обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості, а тому відповідач мав право витребувати у позивача додаткові документи.
Відповідно до положень статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 4 цієї правової норми встановлено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Положеннями статті 59 МК України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник (частиною другою статтею 59 Митного кодексу України).
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що в оскаржуваному рішенні відповідачем обґрунтовано зазначено про причини неможливості застосування до спірних правовідносин другорядних методів визначення митної вартості товарів, а саме: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість), що не заперечувалось позивачем під час судового розгляду справи.
В зв`язку з відсутністю можливості застосування попередніх методів (причини незастосування вказано в рішенні про коригування митної вартості) при здійсненні митної оцінки товару, задекларованого позивачем, відповідачем обґрунтовано застосовано резервний метод.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Касаційний суд звертає увагу, що митний орган вправі витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Однак, при цьому, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, митним органом цілком обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару та картку відмови у прийнятті митної декларації.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд уважає, що у задоволенні позову належить відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Дельтатрейд Україна» відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис